Справа № 266/2470/21
Провадження № 2/266/784/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

часткове

18 серпня 2021 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г., за участі секретаря Воропаєвої О.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів - ,

ВСТАНОВИВ:

26.04.2021 року, позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення аліментів на її утримання. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є непрацездатною, має хронічне захворювання, її пенсія становить 1700 грн., що позбавляє її можливості в достатній мірі купувати ліки, продукти харчування, оплачувати комунальні послуги. Відповідач ОСОБА_3 є її чоловіком, також вона має доньку ОСОБА_4 , які їй не допомагають матеріально, знаючи, що вона є окнохворою, непрацездатною, інвалідом та потребую такої допомоги. Просила суд стягнути з відповідачів аліменти на її утримання в розмірі по 2000 грн. з кожного.

29.06.2021 р. по справі ухвалено часткове рішення в частині стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання непрацездатної дружини та продовжено провадження в частині невирішених вимог.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася надавши заяву в якій позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлена належним чином в судове засідання не з`явилась, надавши відзив на позовну заяву в якому вимоги позивача не визнала в повному обсязі посилаючись на те, що її мати, на протязі її дитинства та у подальшому ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків, окрім постійних цькувань з дитинства та моральних знущань з її сторони, неодноразово вона позбавляла її житла та їжі, виганяла з квартири. Після досягнення повноліття вона почала жити окремо, вийшла заміж. О 2014 р. вона від дій матері отримала струс головного мозку з приводу чого зверталась до правоохоронних органів та лікарні. Крім того вона не має можливості надавати матері матеріальну допомогу оскільки має на утриманні дітей, на даний час не працює оскільки доглядає за чоти річною донькою. В шлюбі не перебуває, аліментів на утримання дітей не отримує. Натомість мати має чоловіка з яким перебуває у зареєстрованому шлюбі та який її утримує. Крім того мати має у власності нерухоме майно, а саме Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , витрати по утриманню якої відповідач несе самостійно, оскільки друга частка цієї квартири належить їй і вона там мешкає. Також вона щомісячно витрачає на утримання своїх дітей грошові кошти, а саме на їжу, одяг, музичну школу та школу з англійської мови. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку з огляду про таке.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_2 є донькою позивача ОСОБА_1 (а.с. 8,19).

З свідоцтва про шлюб вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23.01.2019 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, актовий запис №31 зроблений Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ ( а.с.7).

З довідки в.о. директора КНП «Онкологічний диспансер м. Маріуполь» від 18.02.2020 №73 вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться на «Д» обліку в диспансері з 2006 року з діагнозом: Са правої молочної залози Т3N0M0, ст.2.к. грІІ/, отримує хіміо-променеве лікування (а.с.4).

Згідно довідки серія ДОН-05 №127685 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково (а.с. 5).

З довідки НКП «Психіатрична лікарня м. Маріуполь» від 11.02.2020 №02-12/135-20 ОСОБА_1 перебуває в консультативній групі нагляду з 2015 р. з діагнозом: важкий депресивний епізод без психотичних симптомів ( а.с.6).

З довідки про доходи №120187 ОСОБА_1 за січень - квітень 2021 р. отримала пенсію по інвалідності щомісячно в розмірі 1769 грн. ( а.с.16).

Таким чином позивач на даний час є непрацездатною, пенсіонером, особою з інвалідністю 3 групи.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі, лише, коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, у випадках, передбачених ч. 1 ст. 204 СК України.

Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказувала, що пенсії, яку вона отримує, не вистачає на її потреби, оскільки вона є інвалідом 3 групи, потребує постійного лікування тому витрачає майже всі гроші на лікування.

Відповідач у своїх запереченнях проти позову вказувала, що мати за часи її дитинства не виконувала своїх батьківських обов`язків по її вихованню, утриманню. А після повноліття в них стосунки не налагодились, більше того вона отримала від дій матері струс головного мозку. Крім того вона не має достатнього доходу, перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до 4 років, несе витрати по оплаті комунальних послуг спільної з матір`ю квартири, витрати по утриманню своїх малолітніх дітей.

Судом перевірено доводи відповідача про ухилення матері від виконання своїх обов`язків щодо неї.

Згідно виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №94 вбачається, що ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні з 22.01.2014 р. по 29.01.2014 р. з діагнозом ОЧМТ, струс головного мозку. Зі слів хворої була побита матір`ю 21.01.2014 р. Проте дана виписка не є доказом ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків оскільки на той час відповідач була повнолітня.

Доказів про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки відповідачем не подано.

Нотаріально посвідчена заява свідка ОСОБА_7 за №1155 надана відповідачем в якості доказу свідчить про наявність конфліктних ситуацій між ОСОБА_1 та її донькою ОСОБА_6 , яки виникали о 1998-2001 р. та у 2014 р. після чого ОСОБА_6 уникає спілкування з матір`ю (а.с.77).

Таким чином відповідачем ОСОБА_6 не доведено, що позивач, яка не була позбавлена батьківських прав, ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неї.

Статтею 201 СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.

Згідно ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Тобто, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності таких умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Тому моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при постановленні рішень необхідно зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Стаття 202 Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Натомість право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15. До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд в постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 301/160/17.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а саме: з 1 січня 2021 року - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривень.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач є пенсіонером, перебуває на обліку Маріупольського об`єднаного УПФУ Донецької області та отримує пенсію станом на квітень 2021 у розмірі 1769 грн. щомісячно, яка відповідає прожитковому мінімуму.

Крім того, як вище зазначено позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 який має обов`язок по її утриманню за рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 29.06.2021 р. в розмірі 2000 грн. щомісяця ( а.с.57).

Щодо доводів позивача, які стосуються оплати комунальних платежів, судом встановлено, що вона сплачує комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9-15)

При цьому згідно довідки Департаменту соціального захисту населення №3337 від 23.04.2021 р. ОСОБА_1 отримує житлову субсидію, інших видів соціальної допомоги не отримує (а.с. 17).

Отже позивач отримує допомогу держави у виді житлової субсидії.

Крім того згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 01.11.1996 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить кв. АДРЕСА_1 (а.с. 82).

З квитанцій про оплату комунальних послуг за вказаною адресою вбачається, витрати по утриманню спільної квартири несе відповідач ОСОБА_6 (а.с. 79-81).

Позивачем не надано доказів того, що отримуваний нею дохід у вигляді пенсії не забезпечує її потреб, а матеріальне становище є скрутним, нею не доведено недостатності доходів та не підтверджено понесені витрати пов`язані із її лікуванням.

Таким чином, посилаючись на потребу в допомозі від повнолітньої доньки та недостатність коштів для задоволення своїх потреб, позивач в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надала суду доказів щодо розміру своїх витрат на забезпечення життєдіяльності (чеки за ліки та продукти харчування тощо). Тому суд не може перевірити обґрунтованість заявлених до стягнення аліментів у визначеному нею розмірі з повнолітньої доньки та недостатності доходу.

Отже, ОСОБА_1 на даний час не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч. 1 ст. 202 СК України.

Що стосується сімейного та матеріального стану відповідача судом встановлено, що ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено свідоцтвами про народження (а.с. 69,70).

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 24.06.2021 р. №81928/С/05-81 та Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 22.06.2021 р. №3536 ОСОБА_6 доходів не отримує, ніяких видів державної соціальної допомоги на дітей не отримує (а.с. 74, 75).

З довідок учбово-медичного центру Navіgate від 22.06.2021 р. №8 та №9 вбачається, що дитина відповідача ОСОБА_8 відвідує заняття з англійської та німецької мови, оплата щомісяця складає 720 та 480 грн. (а.с. 71,72).

За таких підстав відповідач на час вирішення справи доходів не отримує, має на утриманні двох малолітніх дітей.

На підставі вищевикладеного в судовому засіданні не встановлено обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, які давали б достатні підстави покласти на відповідача обов`язок утримувати непрацездатну матір, а тому в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із недоведеністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.4, 12, 258, 259, 264.265, 268 Цивільно процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

повний текст рішення складено 28.08.2021 р.

Суддя: Шишилін О. Г.