Постанова

Іменем України

20 квітня 2021 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/6996/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Ставищенського районного суду Київської області

від 10 березня 2021 року про повернення позовної заяви

у цивільній справі №378/124/21 Ставищенського районного суду Київської області

за позовною заявою ОСОБА_1

до Ставищенської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області Відділ у Ставищенському районі Міжрайонного управління Ставищенському та Таращанському районах Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Ставищенської селищної територіальної громади, Селянського фермерського господарства "Ільм"

про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

18 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Ставищенського районного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просила:

визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) № НОМЕР_1 , розміром 2,69 га, Колективного сільськогосподарського підприємства «Розумнянське», що розташована на території с. Розумниця Ставищенського району Київської області;

при неможливості надати їй земельної частки (паю) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, надати земельну частку (пай) розміром 2,69 га із земель запасу, створеного під час передачі землі у колективну власність.

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 10 березня 2021 року позовну заяву, у зв`язку з не усуненням недоліків, зазначених в ухвалі суду без руху від 22.02.2021, визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилалася на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що на виконання ухвали суду без руху вона подала заяву про усунення недоліків, в якій зазначила всі обставини, які на думку суду, не зазначені в позовній заяві.

Суд дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви з тих підстав, що в позові не зазначено обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та не зазначено доказів, зокрема, щодо того чи є вільні земельні ділянки для задоволення позовних вимог; ви є позивач єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_2 та чи зверталась позивач до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав; суть позовних вимог до селянського фермерського господарства «Ільм».

Зазначила, що дані обставини вказані у позовній заяві, а також у заяві про усунення недоліків, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Вважала, що залишення судом позовної заяви без руху з цих підстав і в подальшому повернення позову є незаконним і виходячи з того, що дані обставини та надані на їх підтвердження докази повинні досліджуватися на стадії розгляду справи по суті, а не на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Суд дійшов помилкового висновку, що Відділ у Ставищенському районі Міжрайонного управління Ставищенському та Таращанському районах Головного управління Держгеокадастру у Київській області та Ставищенська селищна територіальна громада не можуть бути відповідачами у справі, оскільки визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. При цьому, правонаступником Ставищенської районної державної адміністрації Київської області є Ставищенська селищна територіальна громада, а отже, остання належний відповідач у справі.

Також зазначила, що судом необґрунтовано залишено позовну заяву без руху з тих підстав, що позивачем не конкретизовано позовні вимоги, оскільки така підстава залишення позовної заяви без руху в ст. 175, 177 ЦПК України відсутня. А відтак невиконання такої вимоги ухвали суду не може бути підставою для її повернення.

За наведених обставин, просла скасувати ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 10.03.2021 та направити справу для відкриття провадження у справі.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконані вимоги ухвали суду від 22.02.2021.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним, з наступних підстав.

Суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Оскільки, виклад обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач здійснює на власний розсуд, а зі змісту позовної заяви вбачається, що в цій заяві ОСОБА_1 викладено обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, а також зазначено докази, що підтверджують викладені обставини, колегія суддів вважає помилковим висновок суду, що позовна заява не відповідає вимогам та змісту, встановленим п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Крім того, вказуючи на такий недолік позовної заяви, як не виклад обставин позовної заяви, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, суд повинен був зазначити в ухвалі без руху мотиви, з яких він дійшов таких висновків, а не лише вказати на положення закону, якими визначено такі вимоги.

Також слід зазначити, що в заяві про усунення недоліків позивачем щодо кожної вимоги ухвали суду від 22.02.2021 викладено обґрунтовані пояснення (а.с. 14-18).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд в порушення норм процесуального закону на стадії відкриття провадження у справі вдався в оцінку доказів, якими обґрунтовано позовні вимоги та як наслідок дійшов помилкового висновку про неповний виклад у позовній заяві обставин справи.

Так, згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Отже, нормами процесуального права визначено, що кожна сторона самостійно визначає обсяг доказів, які вона надає суду у підтвердження своїх позовних вимог та заперечень, а оцінка достатності наданих доказів судом здійснюється під час судового розгляду, а не на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

За таких обставин, суд не мав правових підстав для повернення позовної заяви у зв`язку із ненаданням доказів, що підтверджують обставини, якими обґрунтовано вимоги. В свою чергу, не надання доказів є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з не доведенням.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що не може бути підставою для повернення позовної заяви позивачу та обставина, що останнім не усунуто недоліки та не надано доказів, що Відділ у Ставищенському районі Міжрайонного управління Ставищенському та Таращанському районах Головного управління Держгеокадастру у Київській області та Ставищенська селищна територіальна громада, відповідно до ст. 48 ЦПК України, можуть бути відповідачами у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для залишення позовної заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в задоволенні позову до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження у справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2021 у справі №523/9076/16-ц).

Колегія суддів також вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд дійшов помилкового висновку про залишення позовної заяви без руху, а в подальшому і її повернення, з підстав не конкретизації позовних вимог, оскільки такі вимоги відсутні в ст. 175 ЦПК України, якою визначено вимоги щодо форми та змісту позовної заяви.

Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу, суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув, а тому висновок суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви відповідачу з підстав невиконання вимог ухвали суду, є помилковим.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Враховуючи наведене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви є безпідставною та перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 369, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 10 березня 2021 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець