Справа № 185/939/20
Провадження № 4-с/185/52/21
У Х В А Л А

31 серпня 2021 року суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Болдирєва У.М., ознайомившись зі скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

17 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку статті 447 ЦПК України зі скаргою на дії державного виконавця Чечелівського ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Заявник просить визнати неправомірними дії державного виконавця стосовно винесення постанови від 21 липня 2021 року ВП № 63314281 про накладення на нього штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості по аліментам, скасувати зазначену постанову.

Як передбачено ст. 447, 448 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльністю неправомірними та зобов`язує державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

При цьому суд не має повноважень скасовувати постанову державного виконавця при розгляді скарги за правилами статей 447-451 ЦПК України.

Заявник просить скасувати постанову державного виконавця про накладення на нього штрафу відповідно до частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскаржувана постанова про накладення штрафу є окремим виконавчим документом.

Відповідно до висновку Верховного Суду, що викладений у постанові від 31 березня 2020 року у справі № 733/889/17, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином скарга на дії державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Як передбачено пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Заявлені вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства (стаття 287 Кодексу адміністративного судочинства України).

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається Дніпровському апеляційному суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя У.М. Болдирєва