02.04.2021 Єдиний унікальний номер 205/1933/20
Номер провадження 2-з/205/136/21
УХВАЛА

про забезпечення позову

02 квітня 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Н.Б. про визнання недійсним договору дарування.

17 березня 2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій просила заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відчужувати ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Підставою забезпечення позову позивачем зазначено те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають намір продати частину квартири, яка є предметом спору у даній цивільній справі. Тому в разі задоволення позовних вимог, виконання рішення суду може бути ускладнено чи неможливе.

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову та матеріалами цивільної справи, суд приходить до такого.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України в заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є визнання недійсним договору дарування ѕ частин квартири АДРЕСА_1 .

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-151 ЦПК України забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Таким чином, суд доходить висновку, що відчуження квартири обмежить права позивача ОСОБА_1 та призведе до того, що виконання рішення у разі задоволення позовних вимог буде неможливе, у зв`язку із чим заява про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відчужувати ѕ частини квартири АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 157, 260-261, 263, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відчужувати ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Н.Г.Остапенко

.