ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2-2623/11 Головуючий суддя І інстанції Макаров В. О.
Провадження № 22-ц/818/3023/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

19 квітня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

перевіривши у порядку прийняття до розгляду апеляційним судом апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Летючого Віктора Петровича на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 вересня 2011 року, ухвалене у складі головуючого судді Макарова В.О., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Територіальна громада Харківської міської ради, про визнання права власності у порядку спадкування за законом на 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями,

в с т а н о в и в:

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 14 вересня 2011 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом на 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 3/8 частини зазначеного будинку залишено відкритими.

06 серпня 2018 року адвокат Летючий В.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою на вказане рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині визнання права власності на 3/8 частин домоволодіння та залишення відкритими 3/8 частин домоволодіння, в цій частині просить прийняти постанову про відмову в позові. В обґрунтування скарги зазначає, що апелянт участі у розгляді справи не приймала, суд не повідомляв її про розгляд справи, але вказаним рішенням суду першої інстанції були вирішені питання про її права, оскільки у складі спірного спадкового майна, суд помилково врахував майно, яке у вигляді 15/64 частки спірного домоволодіння належить апелянту ОСОБА_1 на праві спільного сумісного майна подружжя.

З середини 2018 року спадкодавець ОСОБА_2 почав погрожувати апелянту виселенням зі спірного домоволодіння, після чого ОСОБА_1 стало відомо про оскаржуване рішення.

Зважаючи на викладене, апелянт ОСОБА_1 з посиланням на винятки у застосуванні річного обмежувального строку для оскарження рішення суду, передбачені ч. 2 ст. 358 ЦПК України, просила визнати вказані причини пропуску 30-денного процесуального строку поважними.

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 13 Перехідних положень до ЦПК України передбачено, що судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цим Законом, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.294 ЦПК України (в редакції Кодексу, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦПК України було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Летючого В.П. про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 вересня 2011 року, оскільки суд вважав не доведеними зазначені в якості поважних підстави його пропуску. Тому апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Летючого В.П. залишено без руху. Встановлено ОСОБА_1 строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для звернення до Харківського апеляційного суду з заявою про поновлення строку на апеляційне із зазначенням інших поважних причин його пропуску та наданням доказів на їх підтвердження.

Копію зазначеної ухвали від 22 березня 2021 року апелянт ОСОБА_1 згідно зворотної розписки отримала 26 березня 2021 року, а її представник адвокат Летючий В.П. 29 березня 2021 року (а.с. 195-196).

Питання про відкриття апеляційного провадження у справі за вищевказаною скаргою апелянта судом апеляційної інстанції розглядається повторно. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 серпня 2018 року згадане клопотання ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 спочатку було задоволено, строк на апеляційне оскарження був поновлений, а постановою Харківського апеляційного суду від 17 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , - було задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 вересня 2011 року скасовано в частині визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом на 7/64 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та залишення 7/64 частини домоволодіння відкритими.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в цій частині відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 17 лютого 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Вищевказані ухвала Апеляційного суду Харківської області від 20 серпня 2018 року про поновлення строку та відкриття апеляційного провадження у справі та постанова Харківського апеляційного суду від 17 січня 2019 року по суті скарги були скасовані зі стадії відкриття апеляційного провадження у даній справі, а справу направлено на новий розгляду до суду апеляційної інстанції.

При цьому суд касаційної інстанції у своїх мотивах для скасування зазначив наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка не брала участі у справі, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Право на ефективний судовий захист передбачає, що сторони цивільного судочинства повинні мати змогу реалізувати право подати апеляцію з того моменту, коли вони фактично поінформовані про самі судові рішення, що можуть порушувати їх законні права чи інтереси (RYAZANTSEV v. RUSSIA, N 21774/06, § 53, від 10 березня 2011 року).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що рішення Жовтневого районного суду м. Харкова ухвалено 14 вересня 2011 року.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 заявляв клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 14 вересня 2011 року.

Також матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи від 17 липня 2014 року та підпис ОСОБА_1 про те, що вона з матеріалами справи ознайомлена 23 липня 2014 року.

Матеріали справи також містять заяву ОСОБА_1 від 05 серпня 2014 року про видачу їй копії рішення суду від14 вересня 2011 року.

Згідно з вхідним штампом Жовтневого районного суду м. Харкова, апеляційна скарга на рішення суду від 14 вересня 2011 року подана представником ОСОБА_1 ОСОБА_5 06 серпня 2018 року.

Апеляційний суд при відкритті апеляційного провадження задовольнив клопотання ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 вересня 2011 року та поновив строк не надавши оцінку наведеним особою, яка не брала участі у справі, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, не встановив чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, не надав оцінку наведеним особою, яка не брала участі у справі, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, за наявності в матеріалах справи даних про ознайомлення з матеріалами справи та оскаржуваним судовим рішенням у 2014 році, а тому колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відкриття провадження у справі, при цьому здійснив апеляційний перегляд.

Згідно ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

У ч. 1 ст. 294 ЦПК України ( у ред. Закону України N 2453-VI від 07.07.2010, яка була чинною на день ухвалення оскарженого рішення та ознайомлення представника апелянта з матеріалами справи) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення (Положення частини першої статті 294 щодо скорочення процесуальних строків звернення громадян до суду визнано конституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду № 17-рп/2011 від 13.12.2011).

Згідно до матеріалів справи рішення ухвалено 14 вересня 2011 року, апеляційну скаргу апелянтом було подано 06 серпня 2018 року, тобто зі спливом більше 6-ти років після його ухвалення.

Вказані апелянтом у заяві про поновлення процесуального строку причини не можна вважати поважними, оскільки про зміст оскаржуваного рішення, про предмет та підстави для його оскарження, ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Романовій Т.О. стало відомо в результаті ознайомлення з матеріалами справи 23 липня 2014 року.

Відповідно до частини 1 ст. 58 ЦПК України, сторона може брати участь у судовому процесі особисто та(або) через представника.

За змістом положень частини 1 ст. 64 цього Кодексу, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, діє не від свого імені, а здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Однак у доводах заяви про поновлення процесуального строку не зазначено істотних та суттєвих причин, які на протязі більш, ніж чотири роки після ознайомлення з матеріалами справи, зокрема з повним текстом оскарженого рішення суду першої інстанції від 14 вересня 2011 року на а.с. 27-28, - не надали апелянту можливості у межах передбаченого на той час десятиденного строку подати апеляційну скаргу.

Зазначені ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року, яку апелянт отримала 26 березня 2021 року, недоліки дотепер не усунуто.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набрав чинності 15 грудня 2017 року.

Пунктом 13 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України ( у ред. Закону України N 2453-VI від 07.07.2010, яка була чинною на день ухвалення оскарженого рішення та ознайомлення представника апелянта з матеріалами справи) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення (Положення частини першої статті 294 щодо скорочення процесуальних строків звернення громадян до суду визнано конституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду № 17-рп/2011 від 13.12.2011).

Таким чином при поновленні строків звернення до суду або оскарження судового рішення, слід виходити із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Європейський суд з прав людини у цьому контексті вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950р, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Разом з тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» (заяви N 17160/06 та N 35548/06, рішення від 21 грудня 2010 року, п.п. 33, 34) зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (див. рішення у справі "Мельник проти України" (Melnyk v. Ukraine), N 23436/03, пункти 22-23, від 28 березня 2006 року).

Отже, у випадку пропуску строку апеляційного оскарження підставами для розгляду апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Таким чином, виконання обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї для цього дії.

Відповідно до частин 3, 4 статті 357 ЦПК України (в чинній редакції) апеляційна скарга залишається без руху також у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Відповідно до пунктів 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 4 частини 1 статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Принцип юридичної визначеності як складова частини конституційного принципу верховенства права зобов`язує апелянтів самостійно цікавитися перебігом розгляду їхньої скарги в суді апеляційної інстанції. Тривала відсутність такого інтересу з боку апелянтів свідчить про їхнє небажання захищати свої процесуальні права та зловживання правом на апеляцію.

Аналізуючи норми права та враховуючи те, що ОСОБА_6 та її представник адвокат Летючий В.П., отримавши копію ухвали судді Харківського апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху починаючи з 27 березня 2021 року до теперішнього часу будь-яких документів на виконання цієї ухвали не надали, судова колегія вважає за необхідне відмовити ОСОБА_6 у відкритті апеляційного провадження у цій справі.

У разі відмови у відкритті провадження у справі, відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду.

Керуючись ч.4 ст.357, ч.4 ст.358, 389 ЦПК України

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Летючого Віктора Петровича на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 вересня 2011 року.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби в Основ`янському районі міста Харкова повернути ОСОБА_5 ,375,00 грн, сплачених 06.08.2018 року за квитанцією № 22971 через портал http://cоurt.gov.ua/ АТ «Ощадбанк», на розрахунковий рахунок 0012, код отримувача: 37999628, код банку отримувача: 899998, банк отримувача: УК Основяр/м.ХарОсновянсь/22030101, призначення платежу*;101; НОМЕР_1 ;судовий збір, за позовом ОСОБА_5 , Апеляційний суд Харківської області.

Вилучити з матеріалів справи і повернути ОСОБА_5 квитанцію та оригінал апеляційної скарги (а.с.33-40), долучити до матеріалів справи їх копію.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, після її підписання, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.