Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6202/20 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 279/6202/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня 2021 року, яке ухвалено суддею Невмержицькою О.А. в м. Коростені

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його утримання, у зв`язку з навчанням, в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2023 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі виконавчого листа від 06.03.2007, виданогоКоростенським міськрайонним судом Житомирської області, з відповідача були стягнуті аліменти на його утримання в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. На даний час позивач досяг повноліття, проте продовжує навчання у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут ім.І.Сікорського», на денній формі навчання, на державному замовленні, терміном навчання до 30.06.2023. Самостійно працювати та отримувати заробітну плату на даний час позивач не має можливості. В свою чергу, відповідач володіє нерухомим майном, автомобілем, працевлаштований і розмір його доходів дозволяє надати матеріальну допомогу синові на період його навчання, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на період навчання, в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.12.2020 і до закінчення навчання, термін якого становить до 30.06.2023, але не більше ніж до досягнення сином 23 років. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 908,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції та присудити з нього до стягнення аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу). Зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, при визначенні розміру аліментів на повнолітнього сина судом не було враховано можливість відповідача надавати матеріальну допомогу сину. Зазначає, що на даний час на його утриманні знаходиться також неповнолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, він надає допомогу своїй непрацездатній матері ОСОБА_4 , яка є особою з інвалідністю 3-ї групи, внаслідок аварії на ЧАЕС, а також несе значні витрати по сплаті комунальних платежів. Також судом не враховано, що на даний час позивач навчається за рахунок державного бюджету.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що батьками повнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.8).

29 березня 2007 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, видане міськрайонним управлінням юстиції у Житомирській області 24.05.2007 року (а.с.9).

На підставі виконавчого листа від 06.03.2007, виданогоКоростенським міськрайонним судом Житомирської області, з відповідача стягувалися аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 23.02.2007 і до повноліття дитини (а.с.10).

Згідно довідки № 777 від 29.09.2020, виданої Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут ім. І. Сікорського», ОСОБА_1 є студентом другого курсу теплоенергетичного факультету, денної форми навчання за держзамовленням. Термін навчання до 30 червня 2023 року (а.с.11).

Згідно угоди від 27.08.2019 року про проживання в гуртожитку Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут ім. І. Сікорського», позивач на час навчання проживає в студентському гуртожитку № 4 даного університету (а.с.13-18).

Як вбачається зі змісту довідки про доходи № 331 від 16.02.2017, Відповідач ОСОБА_2 працює на ПП «Укрпалетсистем» на посаді інженера з охорони праці та його дохід за 2016 рік складав 90988,69 грн, з якого були утримані аліменти в розмірі 13430,47 грн (а.с.19).

Згідно свідоцтва про народження, виданого 29 квітня 2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції в Житомирські області, відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.42)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач спроможний та зобов`язаний утримувати свого повнолітнього сина, який потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності з ч.1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести продовження навчання, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач - неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач.

Під час розгляду справи було встановлено, що повнолітній син відповідача продовжує навчання на денній формі у вищому навчальному закладі, потребує матеріальної допомоги, а його батько - ОСОБА_2 , має можливість таку допомогу надавати.

В свою чергу, відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження неспроможності надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, у визначеному судом розмірі.

Крім того, перебування у відповідача на утриманні малолітньої дочки, надання допомоги непрацездатній матері та оплата комунальних послуг, не свідчить про відсутність у нього матеріальної можливості утримувати повнолітнього сина, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, працевлаштований та отримує заробітну плату.

Таким чином, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, виходив із того, що повнолітній син ОСОБА_1 навчається у вищому навчальному закладі, потребує матеріальної допомоги, а його батько - ОСОБА_2 , має можливість таку допомогу надавати. З урахуванням матеріального стану відповідача, суд дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів має становити ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно,починаючи з 17.12.2020 і до закінчення навчання, термін якого становить до 30.06.2023, але не більше ніж до досягнення сином 23-х років .При цьому суд врахував обставини, передбачені ст. 182 СК України, в тому числі і ті, на які є посилання у апеляційній скарзі.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру (п.3 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня 2021 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: