Номер провадження: 22-ц/813/3493/21
Номер справи місцевого суду: 494/2/19
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на рішення Березівського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Дєткова О.Я. 07 листопада 2019 року у м. Березівка Одеської області, -

встановила:

У січні 2019 року представник позивача звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 23 листопада 2014 року було укладено договір №6686, на підставі якого видано кредит у сумі 15 000 грн. 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», який є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за вищевказаним договором і станом на 14 грудня 2018 року мав заборгованість на загальну суму 89 641,20 грн., у зв`язку із цим представник позивача просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитом і судові витрати на користь банку.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 07 листопада 2019 року позов ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ПІН НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» () заборгованість у сумі 89 641 грн. 20 коп. та судовий збір 1 762 грн., а всього 91 403 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було з`ясовано обставини щодо виконання чи неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Крім того, Банк не мав права нараховувати проценти на раніше нараховані відсотки та санкції.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 23 листопада 2014 року було укладено договір №6686, на підставі якого відповідачу видано кредит у сумі 15 000 грн. (а.с.9-11).

Відповідач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Проте, у порушення норм закону та умов договору, відповідач за вказаним договором свої зобов`язання належним чином не виконував.

Згідно письмової вимоги від 14 червня 2017 року №1264, ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звертався письмово щодо виконання ОСОБА_1 фінансового зобов`язання по погашенню заборгованості у сумі 27 702,63 грн. в строк до 21 червня 2017 року (а.с.12).

Крім того, 25 серпня 2017 року приватним виконавцем Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис, у якому зазначено, що строк платежу за Кредитним договором №6686, укладеним між 23 листопада 2014 року Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» (правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ») та ОСОБА_1 , настав. Стягнення заборгованості проводиться за період з 08 серпня 2016 року по 08 серпня 2017 року. Сума заборгованості складає 28 886, 13 гривень.

Право особи на захист свого цивільного права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання закріплюється статтею 15 ЦК України. Захист цивільних прав особи, зокрема у спорах щодо стягнення грошових сум або витребування від боржника майна може бути здійсненний як судом (стаття 16 ЦК України), так і нотаріусом (стаття 18 ЦК України) шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного, оскільки статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Тлумачення вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

У справі, яка переглядається, 25 серпня 2017 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитом у розмірі 28 886, 13 грн. Даним виконавчим написом установлено, що строк платежу за зобов`язаннями настав 25 серпня 2017 року.

Стягнення заборгованості проводиться за період з 08 серпня 2016 року по 08 серпня 2017 року. Сума заборгованості складає 28 886,13 грн., у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 9 149,20 грн., прострочена заборгованість по процентам 12 909,30 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 6 245,58 грн., строкова заборгованість за процентами 5852,05 грн.

Тобто, вчинення виконавчого напису у даній справі потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.

04.12.2017 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 28 886,13 грн.

Постановою Приватного виконавця Гамбаль О.С. від 11.12.2017 року здійснено відрахування із доходів божника у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу в розмірі 31 975,74 грн.

Постановою від 08.09.2020 року зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання, у зв`язку з частковим погашенням, стягнуто з боржника, яким є: ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість в розмірі 22 365,87 грн. сума за ВД: 91 403,20 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) також викладено правову позицію про те, що після направлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості та, відповідно, припинення дії кредитного договору, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Звертаючись з позовом до суду, ПАТ ПУМБ ставив питання про стягнення з відповідача заборгованості, яка утворилась станом на 14 грудня 2018 року на загальну суму 89 641, 20 грн., у тому числі:

- заборгованість за кредитом 10351, 82 грн.,

- заборгованість за комісією 14973, 24 грн.,

- нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 1 250 грн.,

- штрафні санкції 64316, 14 грн.

Проте, вчинення 25 серпня 2017 року приватним нотаріусом Хара Н.С. виконавчого напису, у якому зазначено, що строк платежу за зобов`язаннями настав 25 серпня 2017 року та звернуто стягнення на заборгованість за Кредитним договором №668623 від 23 листопада 2014 року, свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.

Наявність виконавчого напису нотаріуса про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, незалежно від виконання його боржником, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, і у такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти, пеня виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки ПАТ «ПУМБ» вимог про стягнення сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляв, колегія суддів доходить до висновку, що вимоги банку не підлягають задоволенню.

Вказане кореспондується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 357/5125/16-ц.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Березівського районного суду Одеської області від 07 листопада 2019 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» .

Також, на підставі положень ст. 141 ЦПК України, з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2 643 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 07 листопада 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ПІН НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2 643 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 серпня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе