Номер провадження: 22-ц/813/4232/21
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2017 року у складі судді Нікітіної С.Й.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням уточнень позовних вимог просив суд стягнути з відповідача на свою користь борг у розмірі 14900,00 доларів США, що відповідно до курсу НБУ, станом на 13.07.2017 року становить 386 059,00 грн. та судові витрати в розмірі 6202,93 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що ОСОБА_2 позичив 16.11.2014 у нього 14 900,00 доларів США. Зазначену суму відповідач зобов`язався повернути в строк до 31.12.2015, виплачуючи борг частинами. Всупереч домовленостей відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, отримані у позику гроші не повернув.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 386059 грн., як еквівалент 14 900 доларів США по курсу НБУ на день ухвалення рішення по справі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6202,93 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2017 року залишено без задоволення

Не погодившись з заочним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 16.11.2014 ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 розписку про отримання грошових коштів в розмірі 14 900,00 доларів США в борг. Дата повернення-31.12.2015. Вказана розписка фіксувала домовленість між сторонами повернення грошових коштів за товар, що був куплений сумісно для продажу в роздріб. Вказаний товар представляв собою запчастини для автомобілів та реалізовувався сторонами в роздріб на ринку. Після виходу ОСОБА_1 зі спільного бізнесу, сторони домовились, що залишок товару, належний ОСОБА_1 , переданий ОСОБА_2 для реалізації має вартість 14 900,00 доларів США. В подальшому ОСОБА_2 , після реалізації товару, постійно віддавав ОСОБА_1 частинами грошові кошти, що підтверджується складеним між сторонами переліком платежів з вказанням дат та засвідченим особистими підписами ОСОБА_1 та з вказанням залишку заборгованості. В подальшому наприкінці 2015 року, на торговій точці, де ОСОБА_2 здійснював реалізацію сталась крадіжка, в результаті якої більшу частину залишку товару, який належав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було вкрадено. За таких умов, подальша реалізація товару та розрахунки між сторонами стали неможливими. ОСОБА_2 передавав ОСОБА_1 товар за переліком, на загальну суму 2115,38 євро та 405 доларів США. Таким чином, сторонами здійснювались взаєморозрахунки, як в грошовій, так і в натуральній формі на загальну суму 4 105 доларів США та 2115,38 євро. Отже, сума, заявлена позивачем до стягнення не відповідає дійсності та спростовується доказами. Розписка від 16.11.2014 не є тим доказом, який підтверджує ухилення чи не виконання ОСОБА_2 зобов`язання щодо повернення ОСОБА_1 боргу, у зв`язку з чим суд першої інстанції не міг тільки на підставі оригіналу розписки від 16.11.2014, наданої позивачем на обґрунтування своїх тверджень та позовних вимог, дійти правильного висновку про належний розмір стягнення із ОСОБА_2 грошових коштів на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 лише формально був повідомлений про розгляд справи Приморським районним судом м. Одеси, однак не отримував повісток про призначення судових засідань, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи. ОСОБА_2 не брав участі у розгляді справи та не міг належним чином надати суду пояснення та докази щодо неправомірності вимог позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2017 року без змін.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу відповідач просив скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2017 року, в задоволенні позову відмовити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявив, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що 16.11.2014 ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 14900,00 доларів США. Сторони домовилися, що позичальник прийняв на себе зобов`язання повернути зазначену суму в строк до 31.12.2015, виплачуючи борг частинами в розмірі 1 146 доларів США.

Факт передачі грошових коштів відповідачу та його обов`язок повернути їх підтверджується розпискою від 16.11.2014, без відмітки про повернення суми боргу (т. 1, а. с. 35).

У вказаний у договорі позики термін відповідач не повернув позивачу грошову суму позики.

Між сторонами виникли правовідносини позики.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Беззаперечно встановлено, що відповідач взяті згідно розписки кошти у встановлений строк не повернув. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, отже, з відповідача підлягає стягненню сума позики у розмірі 14900,00 доларів США.

Доводи апелянта про те, що вказана розписка фіксувала домовленість між сторонами щодо повернення грошових коштів за товар, що був куплений сторонами сумісно для продажу у роздріб, частина якого була передана позивачем відповідачу на суму 14900,00 доларів США, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки розписка таких відомостей не місить. Зі складеної та підписаної відповідачем розписки, вбачається, що він взяв на себе зобов`язання повернути позивачу отримані грошові кошти. Наведене не дає підстав для висновку, що між сторонами виникли інші правовідносини, аніж правовідносини за договором позики від 16.11.2014.

Недоведеними є доводи відповідача щодо повернення боргу частинами. Роздруківки таблиці з переліком товару без підписів та печаток не може свідчити про факт здійснення розрахунків між сторонами. Додані до апеляційної скарги копії переліків платежів не є належними доказами, розписка не містить відомостей щодо повернення грошових сум, взятих у борг. Належних та допустимих доказів того, між сторонами здійснювалися взаєморозрахунки, матеріали справи не містять. Відповідач не довів належними та допустимими доказами те, що він повернув позику.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц.

У справі, що розглядається, встановлено, що предметом договору позики є іноземна валюта - долари США.

Тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає борг у іноземній валюті визначеної договором, зокрема у доларах США.

Разом із тим, апелянт у скарзі посилається на те, що суд не сповістив його про дату та час розгляду справи.

Відповідно до ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. За наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Відповідно до ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Якщо особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, судові повістки про дату розгляду справи поверталися до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про неналежне сповіщення апелянта про розгляд справи.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржене рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 14 900 доларів США, а також судові витрати в розмірі 6202 грн. 93 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 27.08.2021.

Головуючий:

Судді: