Справа № 195/1284/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

17.08.2021 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Скрипченка Д.М., за участю секретаря судового засідання Левкович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, які з нього стягуються на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22.06.2021 року, з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, на користь ОСОБА_2 .

Позов обґрунтовано тим, що згідно рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 24.07.2021 року з нього також стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання іншої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На теперішній час він не взмозі сплачувати загальний розмір аліментів 1/2 частину з усіх видів заробітку (доходу) на двоїх неповнолітніх дітей, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем.

Ухвалою суду від 02.08.2021 року відкрито провадження по справі, розпочато підтовче провадження та призначено підготовче засідання.

У своїй заяві позивач просить суд розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні, про що підтримує позовні вимоги повністю.

Відповідач у своїй письмовій заяві не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним ухвалити на підготовчому засіданні рішення про задоволення позову у зв`язку з визнанням його відповідачем.

Судом також встановлено, що згідно рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22.06.2021 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на користь ОСОБА_2 .

Згідно рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 24.07.2021 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України суд не досліджує обставини, встановлені рішеннями суду.

В обґрунтування позову про зменшення аліментів позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, тому аліменти у розмірі 1/2 частини його доходів, що стягуються з нього на двох дітей просить зменшити до 1/6 частини щодо кожної дитини.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Статтею 51 Конституції України таст.180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Положенням ч.1 ст. 182 СК України передбачено, що суд при визначенні аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, виходячи з наведеного положення закону, при вирішення вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Так, матеріалами справи встановлено, що звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки він ніде не працює, є учасником бойових дій.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що приводом зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Таким чином, судом встановлено наявність підстав для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів.

При цьому, виконавчий лист виданий по справі по справі № 195/875/21, відповідно до ст. 432 ЦПК України визнається таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п.п. 3, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76,77, 81, 89, 259, 263-265, 268, 432 ЦПК України,ст.ст. 180, 182, 192 СК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрованого за місцем проживання по АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстрованої за місцем проживання по АДРЕСА_2 , третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_3 , зареєстрованої за місцем проживання по АДРЕСА_3 , про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22.06.2021 року по справі №195/875/21, що стягується з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, пояинаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повнолітнього віку, на користь ОСОБА_2 .

Після набрання законної сили цього рішенням суду, виконавчий лист виданий на підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22.06.2021 року по справі №195/875/21, відповідно до ст. 432 ЦПК України визнається таким, що не підлягає виконанню.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д. М. Скрипченко