Справа № 463/2891/21
Провадження № 2/463/1048/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Головатого Р.Я.

з участю секретаря судових засідань Денис М.Б.

представника позивача ОСОБА_1

в режимі відеоконференції

представника відповідача Єфремової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» про визнання умов договору недійсними, зобов`язання до вчинення дій,-

встановив:

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, просить визнати недійсними з моменту укладення пункт 1.9 розділу 1 Договору про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17.02.2020, колонку 7.2 Додатку №1 до Договору про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17.02.2020 та пункт 3.2 розділу 3 Умов надання споживчих кредитів, в частині встановлення обов`язку ОСОБА_2 сплачувати щомісячну комісію у розмірі 2,95% в місяць від суми нарахованого кредиту; зобов`язати Акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень» здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17.02.2020, з часу його укладення, зарахувавши уже сплачені кошти, що були спрямовані на оплату щомісячної комісії за обслуговування споживчого кредиту, в рахунок погашення основного боргу (тіла кредиту) по Договору про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17.02.2020.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.02.2020 між сторонами укладено Договір про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17.02.2020, пунктом 2.1 розділу 2 якого передбачено, що він складається із заяви про надання споживчого кредиту, умов надання споживчих кредитів та додатку №1 до цього договору.

Відповідно до договору позивач отримала кредит на споживчі потреби в сумі 100000 грн., шляхом безготівкового перерахування на банківський рахунок, зі строком повернення кредитних коштів до 17.02.2023, сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 0,01% річних та сплатою щомісячної комісії в розмірі 2,95% від суми наданого кредиту.

Вважає, що умови договору, визначені пунктом 1.9 розділу 1 Договору про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17.02.2020, колонкою 7.2 Додатку №1 до Договору про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17.02.2020 та пунктом 3.2 розділу 3 Умов надання споживчих кредитів, в частині встановлення обов`язку ОСОБА_2 сплачувати щомісячну комісію у розмірі 2,95% в місяць від суми нарахованого кредиту є несправедливими в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про банки і банківську діяльність», а тому просить визнати їх недійсними та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17.02.2020, з часу його укладення, зарахувавши уже сплачені кошти, що були спрямовані на оплату щомісячної комісії за обслуговування споживчого кредиту, в рахунок погашення основного боргу (тіла кредиту) по Договору про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17.02.2020.

Ухвалою від 22.03.2021 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначити судове засідання для розгляду справи по суті 22.04.2021, яке за клопотанням представника відповідача було відкладено на 07.07.2021, а в подальшому на 03.08.2021.

06.05.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначає, що керуючись вимогами Закону України «Про споживче кредитування», сторони встановили, що відповідно до п. 1.13 Кредитного договору, орієнтовна загальна вартість Кредиту становить 209 165,61 грн. Обчислення реальної річної процентної ставки, зазначеної в п.1.12. Договору, та Загальної вартості Кредиту, зазначеної в п. 1.13. Договору, базуються на обраних Позичальником умовах кредитування, зокрема і п.1.9 договору, та на припущенні, що цей Договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а Банк та Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі.

Реальна річна процентна ставка, яка відповідно до п. 1.12. Кредитного договору становить 72,7 % річних, обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги Банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії Договору.

Відповідно до п. 2.5 Кредитного договору, підписанням Заяви Позичальник підтверджує, що перед укладанням Договору Банк безоплатно надав йому інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій Банку з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, у вигляді Паспорта споживчого кредиту.

Позивач була обізнана з усіма умовами договору, зокрема і загальною вартістю кредиту, складовою частиною якого є і витрати на розрахунково-касове обслуговування.

Крім цього, позивач мала можливість відповідно до ст,15 Закону України «Про споживче кредитування» відмовитися від Кредитного договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно з цим договором та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит, однак у вказаний строк позивач не відмовилася від договору, що свідчить про згоду з умовами укладеного договору.

Крім цього, в силу ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Вважає, що посилання позивача на несправедливість нарахування комісії не є підставою звільнення її від виконання зобов`язань або відповідальності за їх порушення, оскільки позивач уклала кредитний договір на підставі вільного волевиявлення.

Плата за розрахунково-касове обслуговування передбачена законодавством України, зокрема Законом України «Про споживче кредитування», як на момент укладення Кредитного договору, так і продовжує існувати на даний час, тому банкам дозволено самостійно визначати розмір витрат на розрахунково-касове обслуговування. Таким чином, передбачена п. 1.9 Кредитного договору щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування є законною.

Підписаний Сторонами Кредитний договір свідчить про те, що Сторони погодилися з його умовами в повному обсязі, а тому вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про визнання умов договору недійсними відсутні.

Крім цього, вважає що діюче законодавство не передбачає такого способу захисту прав, як здійснення перерахунку, а позивач в порушення вимог ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», яка містить визначення розрахункових документів, до позовної заяви не додала жодного документу, що підтверджує здійснення оплати на виконання умов Кредитного договору в розумінні діючого законодавства України, а тому вимога про здійснення перерахування є необґрунтованою.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково зазначив, що умови договору не містять відомостей про те, за які саме послуги відповідача позивач зобов`язана сплачувати комісію. Вважає, що визначена у спірних умовах договору плата фактично зводиться до сплати ще одних відсотків, що є несправедливими умовами, суперечить Закону України «Про споживче кредитування», а тому просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав, викладених у відзиві. Зазначила, що визначена умовами договору комісія встановлена за послуги, визначені у договорі та є складовою загальної вартості кредиту, про яку позиву було відомо під час укладення договору.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1-3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.15 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування» статтею 1 якого визначено, що договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ст.8 вказаного Закону для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону № 1734-VIII).

Згідно з ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Методика розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит встановлена Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 5 Правил банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

З урахуванням наведеного суд погоджується з доводами представника відповідача щодо права банку встановлювати комісії та інші платежі за додаткові, супутні послуги кредитодавця (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно), що включаються до загальних витрат за споживчим кредитом.

Разом із тим до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з ч.1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи 17.02.2020 між сторонами укладено Договір про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17.02.2020, пунктом 2.1 розділу 2 якого передбачено, що він складається із заяви про надання споживчого кредиту, умов надання споживчих кредитів та додатку №1 до цього договору.

В пункті 1.9 розділу 1 Договору про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17.02.2020, встановлено розмір щомісячної комісії - 2,95% в місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 цього договору. При цьому, не містять будь-яких відомостей про послуги, за надання яких визначено сплату комісії ні умови договору, ні пункт 3.2 розділу 3 Умов надання споживчих кредитів.

Разом з тим, необхідність внесення плати за додаткові та супутні послуги (розрахунково-касове обслуговування) передбачена у додатку №1 до Договору про споживчий кредит (з ануїтетними платежами) «Таблиця обчислення Орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (Позичальника) та Орієнтовної реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» колонка 7.2 якою визначено щомісячну комісію в сумі 2950 грн.за розрахунково-касове обслуговування.

Таким чином, встановивши в кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,95 % від суми кредиту, що складає 2950 грн. щомісячно, відповідач не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позивачу, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що вказані умови є несправедливими.

При цьому, згідно з додатком №1 до Договору про споживчий кредит (з ануїтетними платежами) «Таблиця обчислення Орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (Позичальника) та Орієнтовної реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» загальний розмір плати за розрахунково-касове обслуговування (109150 грн.) більш ніж у 6992 рази перевищує загальний розмір процентів за користування кредитом (15,61 грн.) та є більшим за суму кредиту, отриманого ОСОБА_2 для власних потреб (100000 грн.), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач мав можливість надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються Банком за таку плату, однак всупереч вищевказаним вимогам таких доказів не представив, а з наявних в матеріалах справи документів та пояснень представника відповідача взагалі не можливо встановити будь-якого опису послуг із розрахунково-касового обслуговування, за які встановлена вказана комісія.

При цьому, посилання представника відповідача у відзиві на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 грудня 2019 року в справі № 467/555/19, є безпідставними, оскільки у зазначеній справі №467/555/19 позичальник відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України та статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування» обґрунтовував недійсність кредитного договору ненаданням банком інформації про умови кредитування при укладенні спірного договору, що не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи судами.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 766/8096/20, який відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, повинен враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсними з моменту укладення пункт 1.9 розділу 1 Договору про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17.02.2020, колонку 7.2 Додатку №1 до Договору про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17.02.2020 та пункт 3.2 розділу 3 Умов надання споживчих кредитів, в частині встановлення обов`язку ОСОБА_2 сплачувати щомісячну комісію у розмірі 2,95% в місяць від суми нарахованого кредиту є підставними та підлягають до задоволення.

Крім цього, оскільки на виконання вказаних умов договору, які визнано судом недійсними з моменту їх укладення, позивачем сплачено відповідні платежі, суд приходить до висновку, що до задоволення підлягають і позовні вимоги в частині покладення на Акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень» обов`язку здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17.02.2020, з часу його укладення, зарахувавши уже сплачені кошти, що були спрямовані на оплату щомісячної комісії за обслуговування споживчого кредиту, в рахунок погашення основного боргу (тіла кредиту) по Договору про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17.02.2020.

При цьому, суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на те, що позивач в порушення вимог ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», яка містить визначення розрахункових документів, до позовної заяви не додала жодного документу, що підтверджує здійснення оплати на виконання умов Кредитного договору в розумінні діючого законодавства України, оскільки як зазначає сама представник позивача у відзиві до часу звернення із позовною заявою позивач належним чином виконувала умови кредитного договору, сплачувала усі передбачені платежі, а не подання позивачем документів на підтвердження розміру здійснених нею платежів на виконання вищевказаних недійсних умов кредитного договору, і зумовило звернення до суду із позовною вимогою саме про покладення на відповідача обов`язку здійснити відповідний перерахунок.

Безпідставними є і посилання представника відповідача на те, що діюче законодавство не передбачає такого способу захисту прав, як здійснення перерахунку, оскільки відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Задовольняючи позовні вимоги, у відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, такий у розмірі 1816 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.12, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, 352, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати недійсними з моменту укладення пункт 1.9 розділу 1 Договору про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17.02.2020, колонку 7.2 Додатку №1 до Договору про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17.02.2020 та пункт 3.2 розділу 3 Умов надання споживчих кредитів, в частині встановлення обов`язку ОСОБА_2 сплачувати щомісячну комісію у розмірі 2,95% в місяць від суми нарахованого кредиту.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень» здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17.02.2020, з часу його укладення, зарахувавши уже сплачені кошти, що були спрямовані на оплату щомісячної комісії за обслуговування споживчого кредиту, в рахунок погашення основного боргу (тіла кредиту) по Договору про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17.02.2020.

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» в дохід держави судовий збір в розмірі 1816 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень», місцезнаходження: 04119, м.Київ, вул.Юрія Ілленка, 83-Д, .

Повне судове рішення складено 09.08.2021.

Суддя: Р.Я. Головатий