Ухвала

30 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 331/6994/17

провадження № 61-9914ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Тітова М. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Ребро Оксана Петрівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, зобов`язання повернути майно, скасування реєстрації та поновлення реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2021 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Верховного Суду

з касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від

16 червня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Скаржник просив поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2021 року йому поновлено строк на касаційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від

16 червня 2020 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, проте ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2021 року касаційна скарга повернута у зв`язку із неповним виконанням вимог ухвал суду касаційної інстанції від 23 квітня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк, зокрема, для надання:

заяви про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, в якій зазначити інші підстави для поновлення строку, разом із належними доказами на підтвердження обставин, що перешкоджали подати касаційну скаргу в межах строків на касаційне оскарження;

документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку

і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону;

підписаної касаційної скарги у новій редакції, у якій зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Скаржника повідомлено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На виконання вимог вказаної ухвали до Верховного Суду від скаржника надійшла:

заява про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження судових рішень;

касаційна скарга у новій редакції;

квитанція від 09 липня 2021 року про сплату судового збору.

В заяві про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження скаржник зазначає, що ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2021 року йому поновлено строк на касаційне оскарження судових рішень та залишено касаційну скаргу без руху. Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2021 року його касаційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику. Матеріали зазначеної касаційної скарги він отримав у відділенні пошти 11 червня 2021 року. Протягом року він постійно перебував на лікуванні хронічного захворювання, яке загострилася після захворювання СОVID-19 та починаючи з 20 грудня 2020 року по теперішній час знаходився на лікуванні та також в цей час йому провели операцію, що підтверджується довідками Запорізької обласної клінічної лікарні за період

з 20 грудня 2020 року по 05 квітня 2021 року та випискою із медичної карти хворого № 1582 від 15 березня 2021 року. Після отримання ухвал Верховного Суду він не пропустив строків, установлених судом, що підтверджується інформацією

в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Ураховуючи викладене, скаржник просив визнати поважними підстави для поновлення процесуального строку та поновити строк на касаційне оскарження рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2019 року та постанови Львівського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року на підставі статті 390 ЦПК України.

Згідно з статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або

у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Заява про поновлення строку підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається скаржник, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

На виконання вимог наведеної ухвали Верховного Суду скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу у новій редакції, в якій як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд першої та апеляційної інстанції в оскаржених судових рішеннях застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 26 лютого

2020 року у справі № 761/4097/17( провадження № 61 - 14050св19), від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17 (провадження № 61- 16353сво18), від

22 вересня 2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12- 204гс19), від

28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку: якщо суд апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення,де схожі (є аналогічними) предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (див. постанови Великої палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18), від 29 травня 2018 року у справі № 305/1180/15-ц (провадження № 14-82цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц (провадження № 14-285цс18), від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

У цій справі предметом спору є вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу Ѕ частини будинку, укладеного на підставі довіреності, виданої на ім`я одного з відповідачів; зобов`язання повернути майно; скасування реєстрації та поновлення реєстрації. Позовні вимоги мотивовано тим, що зазначений договір купівлі-продажу є фіктивним. Позивач помилявся, підписуючи довіреність, щодо істотних обставин і не усвідомлював, що це може призвести до переоформлення його майна на сторонню особу. Він не мав наміру продавати своє житло, договір купівлі-продажу укладено без його відома. Вказаний правочин не направлений на настання реальних правових наслідків - сплату власнику вартості придбаного майна. Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з недоведеності позовних вимог.

Разом з цим у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі

№ 761/4097/17 (провадження № 61-14050св19) особа звернулась із позовом до суду з вимогами про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення у попереднє становище, у зв`язку з відчуженням відповідачем (боржником) нежитлового приміщення, незважаючи на наявність ухвали про забезпечення позову у справі про стягнення заборгованості за договором позики.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17 (провадження

№ 61-16353сво18) особа звернулась до суду із позовом до ОСББ «Хмельницький» про скасування рішення загальних зборів ОСББв частині встановлення плати на утримання та обслуговування нежитлових приміщень, які знаходяться в приватній власності юридичних та фізичних осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі

№ 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулося до суду із позовом до Національного банку України про визнання протиправними дій, скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії.На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач не мав права на безспірне списання та безспірне відчуження майна, що перебувало

в заставі (цінні папери), не повідомив позивача про намір звернути стягнення, не надіслав повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та не зареєстрував у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19 позивач звернувся до суду із позовом про визнання права вимоги за кредитним договором; визнання права вимоги та іпотекодержателя за іпотечними договорами; визнання незаконними дій щодо звернення стягнення на майно та визнання недійсними правочинів щодо такого звернення з моменту їх вчинення за іпотечними договорами; визнання недійсними договорів купівлі-продажу; визнання недійсним додаткового договору про внесення змін до договору іпотеки; визнання незаконними та скасування рішень у сфері державної реєстрації права власності, іпотеки та іпотекодержателя, обтяжень, припинення іпотеки, припинення обтяжень, припинення об`єктів нерухомого майна та зміни об`єктів нерухомого майна, а також всіх відповідних їм записів щодо об`єктів нерухомого майна, які були предметами іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що власником майна, яке перебуває в іпотеці ТОВ "Файненс Компані" є ТОВ "БФ Груп", частина об`єктів нерухомості піддалась поділу, об`єднанню і була припинена, а іпотека та обтяження ПАТ "Омега Банк" щодо цих об`єктів також є припиненими, натомість відповідачами неправомірно проведено реєстрацію нових іпотек та обтяжень на користь іншої особи. Внаслідок укладення договорів щодо переходу права власності на заставлене майно, внесення відомостей до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо зміни іпотекодержателів, внесення відомостей щодо припинення іпотеки та обтяження, внесення сторонніх іпотек та обтяжень, ТОВ "Файненс Компані" позбавлене можливості реалізувати право вимоги за Кредитним договором, а також і правами іпотекодержателя за Іпотечними договорами, в тому числі правом іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предметів іпотеки.

Отже, наведені судові рішення Верховного Суду ухвалені не в подібних правовідносинах.

З огляду на зазначене, недоліки вказані в ухвалі Верховного Суду від 01 липня

2021 року не усунуто.

Відповідне невиконання вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги унеможливлюють вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо скаржник не усунув недоліки скарги

у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 260, 390, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Поновити строк ОСОБА_1 на касаційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2020 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Ребро Оксана Петрівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, зобов`язання повернути майно, скасування реєстрації та поновлення реєстрації вважати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков