Провадження № 2/752/4133/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.03.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Веселовської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

у грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки у поряд ку спадкування.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син - ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина. Позивач є спадкоємцем першої черги, у зв"язку з чим звернулася із заявою про прийняття спадщини. Спадкодавець ОСОБА_2 в 2008 р. розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, площею 0,1000 га, за обліковим номером 79:142:0291, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі його заяви до Київської міської ради було розроблено та погоджено проект землевідвідення та отримані всі необхідні висновки для затвердження проекту. 24.12.2009 р. Київської міської радою прийнято рішення № 1193/3262 про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , площею 0,10 га. Після цього ОСОБА_2 замовив та розробив технічну документацію про перенесення меж земельної ділянки і натурі (на місцевість) та складання державного акту. Однак, у зв"язку зі смертю у 2010 році ОСОБА_2 не отримав правовсановлюючий документ на підставі вказаного рішення та не зареєстрував право власності на земельну ділянку. 05.10.2020 р. позивач звернулася до Київської міської ради із заявою про завершення приватизації земельної ділянки після смерті ОСОБА_2 . Проте згідно відповіді № 0570202/1-19804 від 20.10.2020 р. Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу КМР (КМДА) позивачу фактично було відмовлено у праві завершити приватизацію у зв"язку з тим, що після прийняття рішення КМР про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 не отримав державний акт на земельну ділянку та не зареєстрував право власності.

За таких підстав, позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , площею 0,10 га, та одержання документів на її ім`я, що посвідчують право власності на вказану земельну ділянку, приватизацію якої розпочав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. (а.с. 43)

27 січня 2021 року представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у м. Києва надіслав до суду пояснення щодо позовної заяви ОСОБА_1 (а.с. 50) Вказує, що інформація прореєстрацію до 01.01.2013 р. Головним управлінням земельних ресірсів виконавчого органу Київради (КМДА) земельної ділянки з обліковим номером 79:142:0291, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, про яку йдеться у позовній заяві ОСОБА_1 , до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві не передавалась, у зв"язку з чим відомості про вказану земельну ділянку у Головному управлінні Держгеокадастру у м. Києві, відсутні.

11 лютого 2021 року відповідач Київська міська рада надіслала відзив на позовну заяву. (а.с. 56) Зазначає, що рішенням КМР від 24.12.2009 № 1193/3262 «Про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » було затверджено технічну документацію щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку. Пунктом 3.6 вказаного рішення вказано, що ОСОБА_2 повинен у місячний термін звернутися до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради із клопотанням щодо організації робіт по винесенню меж земельної ділянки в натурі та виготовленню документа, що посвідчує право приватної власності на земельну ділянку, проте інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі в Департаменті відсутня.

Представник позивача в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить задовольнити позовні вимоги.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 . (а.с. 6)

Позивач ОСОБА_1 є матір"ю ОСОБА_2 та єдиним спадкоємцем першої черги останнього за законом.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 була зареєстрована 01.07.2020 р. Самбірською державною нотаріальною конторою, що підтверджується витягом про реєстрацію спадкової справи. (а.с. 7)

Постановою від 11.1.2020 р. державного нотаріуса Самбірської державної нотаріальної контори Мариняк Н.М. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документа. (а.с. 10)

Звертаючись у суд з даною позовною заявою, ОСОБА_1 посилається на те, що 05.10.2020 р. вона зверталася до Київської міської ради із заявою про завершення приватизації земельної ділянки після смерті ОСОБА_2 . Проте згідно відповіді № 0570202/1-19804 від 20.10.2020 р. Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу КМР (КМДА) їй фактично було відмовлено у праві завершити приватизацію у зв"язку з тим, що після прийняття рішення КМР про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 не отримав державний акт на земельну ділянку та не зареєстрував право власності. (а.с. 12)

Позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , площею 0,10 га, та одержання документів на її ім`я, що посвідчують право власності на вказану земельну ділянку, приватизацію якої розпочав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 24.12.2009 р. Київської міської радою прийнято рішення № 1193/3262 про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , площею 0,10 га. (а.с. 14)

Згідно з частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Європейський суд з прав людини, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine); «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоби його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення від 10 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland) (рішення від 16 серпня 2013 року у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine).

У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини відповідно до статті 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

Разом із тим, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, провадження 14-652цс18, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17, що свідчить про сталість судової практики у вирішенні питання права на завершення приватизації земельної ділянки.

Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.

Так, зокрема, статтею 118 ЗК України (у редакції серпень 2003 року) визначено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 відповідно до рішення Київської міської ради № 1193/3262 отримав у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , площею 0,10 га. У травні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до Начальника Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про виготовлення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що спадкодавець розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до законодавства України, проте не завершила її у зв`язку зі смертю, а тому право на завершення приватизації мають її спадкоємці.

Особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця.

Предметом спору у цій справі є визнання права на завершення приватизації земельну ділянку у порядку спадкування, приватизація якої була розпочата, проте не завершена за життя спадкодавця.

Оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , який за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, то вважається, що позивач набув права на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали ОСОБА_2 на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України.

З огляду на викладене вище, суд надходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 189-200, 209-246, 265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , площею 0,10 га, та одержання документів на її ім`я, що посвідчують право власності на земельну ділянку, приватизацію якої розпочав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: