Справа №462/4366/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2021 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Волоско І.Р.

секретар судового засідання Береза П.Р.

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Стасини Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 1 868,72 грн, та 3 % річних за прострочення грошових зобов`язань у розмірі 1 327, 25 грн.

Позов обґрунтовує несвоєчасним, на його думку, виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 у справі № 1.380.2019.000618. Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання за вказаним рішенням та обраховує суму, яку, на його думку, належить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Просить суд позов задоволити.

Ухвалою суду від 26 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що з даним позовом не погоджується та вважає викладені в ньому міркування та вимоги такими, що не відповідають чинному законодавству та не підлягають до задоволення. Зазначає, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 у справі № 1.380.2019.000618 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області виконано повністю. Звертає увагу на те, що у вказаному судовому рішенні не було визначено конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню, отже таке зобов`язання не може вважатися грошовим. Відтак, підстави для застосування положень ст.625 ЦК України у даному випадку відсутні. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав аналогічні пояснення, викладенні у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позову, виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 у справі № 1.380.2019.000618, яке набрало законної сили 31.05.2019, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перерахунку ОСОБА_1 з 01.01.2018 пенсії у розмірі 70% грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 відповідно до ст.ст. 13,43.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи із розрахунку 89% сум грошового забезпечення, та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 89% грошового забезпечення із врахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01.01.2018 (а.с.6-11).

В судовому засіданні встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішення Львівського окружного адміністративного суду виконано повністю. Розмір пенсії з 01.07 2019 на виконання рішення суду становив 11 246,39 грн. Доплата за період з 31.05.2019 по 30.06.2019 в сумі 2036,55 грн. виплачена відомостями липня 2019. Доплата за період з 01.01.2018 по 30.05.2019 в сумі 25 584.27 грн. виплачена відомостями квітня 2021 року.

Отримання зазначених коштів на виконання судового рішення ОСОБА_1 не заперечується.

Однак, предметом даного позову є стягнення на підставі положень ст. 625 ЦК України індексу інфляції та 3% річних у зв`язку із несвоєчасним, на думку позивача, виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 у справі № 1.380.2019.000618, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити певні дії на користь позивача.

Відповідно до частини другої статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до частини другої ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є не лише договори й інші правочини а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даній статті мова йде про невиконання чи неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, підставою виникнення зобов`язальних правовідносин є договір та інші правочини, які регулюються нормами цивільного законодавства, а не спірні правовідносини щодо пенсійного забезпечення.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Суд звертає увагу, що правовідносини щодо правомірності нарахування та виплати пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», регулюються спеціальним законодавством, а тому відповідальність, передбачена ст.625 ЦК України, не може застосовуватись до вказаних правовідносин.

Так, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.0320.19 у справі № 1.380.2019.000618 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перерахунку ОСОБА_1 з 01.01.2018 пенсії у розмірі 70% грошового забезпечення та зобов`язано здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 відповідно до ст..ст. 13,43,63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи із розрахунку 789% сум грошового забезпечення, та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 89% грошового забезпечення із врахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01.01.2018.

У вказаному судовому рішенні не було визначено конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню, а тому таке зобов`язання не може вважатися грошовим. Відтак, підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України відсутні.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.02.2019 у справі № 642/6005/17.

Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами стосовно нарахування пені та трьох процентів річних з урахуванням встановленого індексу інфляції, не є зобов`язальними в розумінні ст.625 ЦК України, вони розглядаються в рамках спору, що регулюються спеціальним законодавством про пенсійне забезпечення громадян окремої категорії.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 11, 23, 524, 533, 625 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

у задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Волоско І.Р.