Номер провадження: 22-ц/813/2429/21
Номер справи місцевого суду: 523/245/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бабаков В.П.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/245/16-ц

Номер провадження: 22-ц/813/2429/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя - доповідач),

- суддів - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дерезюк В.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі - 1) ОСОБА_2 , 2) Товариство з обмеженою відповідальністю «Харрісонс-Транс-Сервіс»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Харрісонс-Транс-Сервіс» про усунення перешкод у користуванні загальним підсобним приміщенням, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання порядку користування нежитловим приміщенням, стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Суворовського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Бабакова В.П. 24 липня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду міста Одеси з вищевказаним позовом, в якому просить: 1) визнати недійсним договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 придбав підсобне приміщення, яке розташовано на 6-му поверсі в крилі квартир АДРЕСА_1 ; 2) залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приміщення загального користування (підсобне приміщення), яке розташовано на 6-му поверсі в крилі квартир АДРЕСА_1 ; 3) стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в розмірі - 15 000 грн. та моральну шкоду в розмірі - 10 000 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує вимоги мотивує тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 в даному будинку. З 2008 р. по 2015 р. позивачка користувалася підсобним приміщення на 6-му поверсі. Відповідач 04.11.2015р. купив дане приміщення у ТОВ «Харрісонс-Транс-Сервіс», поміняв вхідний замок, викину її речі, у зв`язку з чим позивачка не може користуватися даним приміщення (Т. 1, а. с. 2 - 3).

ОСОБА_1 в уточненому позові від 05.06.2018 року остаточно просить: 1) зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням на 6-му поверсі; 2) визнати договір купівлі-продажу даного підсобного приміщення недійсним, 3) залишити приміщення в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; 4) стягнути на її користь з відповідача матеріальну шкоду в розмірі - 15 000 грн. та моральну шкоду в розмірі - 10 000 грн. (Т. 2, а. с. 67 -69).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У запереченнях на позовну заяву ОСОБА_4 , яка діє підставі довіреності в інтересах ОСОБА_2 , просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Представник відповідача вказує на те, що 04.11.2015р. ТОВ «Харрісонс-Транс-Сервіс» та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу, згідно якого спірне приміщення перейшло у власність останнього. У ОСОБА_1 не виникло законного права на користування спірним приміщенням (Т. 1, а. с. 29 - 30, 55 - 57).

2.3 Позиція позивача в суді першої інстанції щодо доводів відповідача

ОСОБА_1 у запереченнях додатково вказує на те, що 04.11.2015 року ОСОБА_2 , не отримавши згоду сусідів на придбання спільного допоміжного приміщення здійснив реєстрацію права власності (Т. 1, а. с. 44 - 45).

2.4 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 24 липня 2020 року відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Харрісонс-Транс-Сервіс» про усунення перешкод у користуванні загальним підсобним приміщенням, визнання договору купівлі продажу недійсним, визначення порядку користування нежитловим приміщенням, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду мотивоване тим, що продавець - ТОВ «Харрісонс-Транс-Сервіс» та покупець ОСОБА_2 мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. ОСОБА_2 правомірно набув право власності на спірну комору № 6 ІХ та має право користуватися своєю власністю на свій власний розсуд (Т. 2, а. с. 216 -216 зворотна сторона).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Представник ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 24 липня 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справ, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 користувалась підсобним приміщенням з 2008 року, тобто з часу свого вселення у квартиру АДРЕСА_2 . У 2010-2011 роках квартиру АДРЕСА_4 придбав ОСОБА_2 з членами своєї родини. Відповідач ОСОБА_2 запропонував користуватись допоміжним приміщенням разом і навіть деякий час їхні речі зберігались в цій комірці. 04.11.2015р. відповідач купив дане приміщення у ТОВ «Харрісонс-Транс-Сервіс», поміняв вхідний замок, у зв`язку з чим позивачка не може користуватися даним приміщення.

ОСОБА_1 є інвалідом другої групи. Нервозність і напруженість протягом довгого періоду через спори з ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у користуванні загальним підсобним приміщенням спричинили розлад здоров`я ОСОБА_1 , загострення хронічного захворювання, порушення способу життя і погіршення фізичного стану (Т. 2, а. с. 218 - 220).

2.7 Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

Відповідачі ОСОБА_2 та ТОВ «Харрісонс-Транс-Сервіс» не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.8 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.09.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 24 липня 2020 року (Т. 2, а. с. 224).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.09.2020 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 24 липня 2020 року у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 225).

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 у судове засіданні не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи або проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надав.

Представник ТОВ «Харрісонс-Транс-Сервіс» у судове засіданні не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи товариство сповіщене належним чином. Заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи або проведення судового засідання в режимі відеоконференції від товариства не надало.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляду справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Нежитлове приміщення комори №6 ІХ 6-го поверху, площею - 3,5 кв. м, в буд. АДРЕСА_5 , відповідно до свідоцтва про право власності від 06.05.2008р. належало ТОВ «Харрісонс-Транс-Сервіс (Т. 2, а. с.171).

04.11.2015 року ТОВ «Харрісонс-Транс-Сервіс» та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу, згідно якого зазначене приміщення перейшло у власність останнього (Т. 2, а. с. 175).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.10.2016 року, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2008 року (Т. 2, а. с. 86 -90).

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

Стаття 215 ЦК встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до частини 3 статті 203 волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі.

Згідно з частиною 4 статті 203 ЦК Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин купівлі-продажу нежитлового приміщення вказаної комори був вчинений у письмовій формі та був нотаріально посвідчений відповідно до вимог статті 209 ЦК України.

Частина 5 статті 203 ЦК України встановлює, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тобто продавець мав намір передати майно, а покупець отримати його у власність та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не є підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Аргументи апеляційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені скаржником у її позові, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди ОСОБА_1 з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 правомірно набув право власності на спірну комору № НОМЕР_1 , має право користуватися своєю власністю на свій розсуд та не має підстав визнати договір недійсним.

Доводи апелянта щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки апелянтом не надано жодних доказів завдання їй матеріальної шкоди в розмірі - 15 000 грн. та моральної, а також не доведено неправомірність дій з боку відповідача,

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 24 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 19 квітня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе