Номер провадження: 22-ц/813/7016/21
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та виселення, на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Сегеди О.М. 26 листопада 2020 року у м. Одеса, -

встановила:

У жовтні 2020 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщення та виселення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2020 року позовну заяву ПАТ «Промінвестбанк» було залишено без руху у зв`язку з невиконанням вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, позивачам було надано строк для усунення недоліків, визначених ухвалою суду.

23 листопада 2020 року представником позивача, діючим на підставі довіреності від 10 липня 2020 року, до суду будо надано заяву про усунення недоліків з додатками на виконання ухвали суду від 16 жовтня 2020 року, згідно якої останній частково усунув недоліки позовної заяви.

Так, згідно прохальної частини позовної заяви позивач просив суд визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , та виселити останніх з указаної квартири.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2020 року позов ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було визнано неподаним та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ЦПК не передбачено такий недолік позовної заяви, як взаємовиключність позовних вимог, і навіть у разі їх взаємовиключності суд має їх розглянути та винести відповідне рішенні по суті вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п. 1, 3 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2020 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщення та виселення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2020 року позовну заяву ПАТ «Промінвестбанк» було залишено без руху у зв`язку із невиконанням вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, позивачам було надано строк для усунення недоліків, визначених ухвалою суду.

23 листопада 2020 року представником позивача, діючим на підставі довіреності від 10 липня 2020 року, до суду будо надано заяву про усунення недоліків з додатками на виконання ухвали суду від 16 жовтня 2020 року, згідно якої останній частково усунув недоліки позовної заяви.

Так, згідно прохальної частини позовної заяви позивач просив суд визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , та виселити останніх з указаної квартири.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2020 року позов ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було визнано неподаним та повернуто позивачу.

Підставою визнання неподаним позову стало те, що, на думку суду, прохальна частина позовної заяви ПАТ «Промінвестбанк» містить взаємовиключні вимоги: визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселення, в зв`язку з чим позивачу необхідно було уточнити позовні вимоги відповідно до вимог чинного законодавства, що останнім зроблено не було.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки цивільним процесуальним законодавством не передбачено такого недоліку позовної заяви, як взаємовиключність позовних вимог.

Так, відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем дійсно було заявлено взаємовиключні позовні вимоги, однак, навіть у разі їх взаємовиключності, суд має їх розглянути та винести відповідне рішенні по суті вимог.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій, воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Так, у справі «Белле проти Франції», Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Посилання суду першої інстанції на факт заявлення ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» взаємовиключних позовних вимог на не може бути підставою для позбавлення позивача передбаченого законом права на звернення до суду за захистом свого порушеного права.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився із характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, у зв`язку із чим ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2020 року підлягає скасуванню, а цивільна справа - передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. ч.1 ст. 369, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2020 року - скасувати.

Цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та виселення, передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2021 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе