ПОСТАНОВА

Іменем України

19 серпня 2021 року м. Кропивницький

справа № 404/996/20

провадження № 22-ц/4809/1130/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Міхальової Вікторії Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.04.2021, суддя Кулінка Л.Д., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. За рішенням суду шлюб розірвано.

Мають неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є сторони.

Під час розірвання шлюбу, питання про розподіл спільного майна подружжя не вирішувалось.

Зазначено, що за час перебування у шлюбних відносинах, сторонами придбано майно: 1/2 частка квартиру АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 11 липня 2001 pоку,квартиру за АДРЕСА_2 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 12 червня 2003 року, та транспортний засіб автомобіль ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску.

За їх спільним рішенням зазначене майно було придбане та зареєстроване на ім`я відповідача.

Також відповідно до умов договору дарування частини житлового будинку від 14 жовтня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Левицькою В.В. (зареєстровано в реєстрі за № 3838 згідно реєстраційного напису зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 15.10.1997 р. за № 330/2) сторонам: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві власності належать 9/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_3 .

Набуття ними з відповідачем у власність 9/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_3 за договором дарування відбулося за наступних обставин.

Житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_3 , як ціле домоволодіння, є об`єктом права спільної часткової власності, співвласниками якого виступають вісім осіб.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 досягли домовленостей з колишнім власником 9/50 частки даного житла ОСОБА_7 про придбання даної нерухомості за 3300,00 доларів США.

Під час підготовки документів для підписання договору купівлі-продажу нотаріус в порядку, встановленому Законом повідомила всіх співвласників про продаж 9/50 частки будинку з можливістю реалізації їх права переважної купівлі вказаної частки.

Один із співвласників мав намір придбати її у власність.

Тому, щоб уникнути на майбутнє будь-яких ускладнень та непорозумінь щодо вказаної частки об`єкта нерухомого майна, нотаріус порадила набути їм обом право власності на частину нерухомості , шляхом укладення договору дарування.

За відчуження (передачу в дар) вказаної частки домоволодіння вони передали 14.10.1997 року ОСОБА_7 3300,00 доларів США, про що остання залишила письмове підтвердження, розписку, оригінал якої зберігається у позивача і до даного часу.

Вважає, що оскільки умови Договору дарування частки житлового будинку від 14 жовтня 1997 року та його державна реєстрація свідчать, що 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, в АДРЕСА_3 прийняті у власність без виділення часток - вказана нерухомість є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 і ОСОБА_1 .

З часу набуття права власності на 9/50 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, в АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 володіли і користувалися цією частиною домоволодіння спільно та здійснювали право спільної сумісної власності відповідно до закону.

Однак до цього часу ОСОБА_3 не бажає вирішувати питання щодо розподілу спільного майна подружжя в добровільному порядку, в зв`язку з чим, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду (а.с. 2-11).

Просила суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наступне майно: 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в АДРЕСА_3 , 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , транспортний засіб автомобіль ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_3 наступним чином: припинити право спільної сумісної власності на 9/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в АДРЕСА_3 , виділити і визнати за ОСОБА_1 9/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_3 та стягнути з відповідача, ОСОБА_3 на користь позивача, ОСОБА_1 різницю вартості виділеного майна у розмірі 40791,25 грн., виділити в особисту приватну власність ОСОБА_3 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , квартиру за АДРЕСА_2 , транспортний засіб автомобіль ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Позивачем через канцелярію суду подана заява про зміну предмета позову (вх. № 19043 від 27.05.2020 року, а.с. 108-109), водночас позивачем була подана заява (вх. № 19142 від 27.05.2020 року, а.с. 116) з проханням не розглядати цю заяву, оскільки фактично предмет позову не змінено, однак з метою приведення позовних вимог у відповідність до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у позивача виникла необхідність уточнити позовні вимоги.

Через канцелярію Кіровського районного суду міста Кіровограда представником позивача подано заяву (вх. № 20851 від 11.06.2020 року, а.с. 123-125) про уточнення позовних вимог, а саме: визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наступне майно: 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в АДРЕСА_3 , 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , транспортний засіб автомобіль ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_3 наступним чином: припинити право спільної сумісної власності на 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_3 , виділити і визнати за ОСОБА_1 право власності на 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_3 , та стягнути з відповідача, ОСОБА_3 , на користь позивача, ОСОБА_1 різницю вартості виділеного майна у розмірі 40791,25 грн.

Виділити в особисту приватну власність та визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 , транспортний засіб ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 123-125).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.04.2021 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначається, що суд першої інстанції не встановив дійсні обставини по справі, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав правової оцінки доказам позивача і як наслідок ухвалив передчасне рішення відмовивши у задоволені позову.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07.06.2021 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08.06.2021 справу призначено до розгляду.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08.06.2021 продовжено строк розгляду справи.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи частково спростовують висновки суду першої інстанції в частині мотивів для відмови у задоволені позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що сторони з 12.03.1994 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30.07.2019 року, що набрало законної сили 30.08.2019 року, розірвано (а.с. 15).

Під час перебування шлюбу сторонами придбано рухоме та нерухоме майно.

Відповідно до умов Договору дарування частини житлового будинку від 14 жовтня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Левицькою В.В. (зареєстровано в реєстрі за № 3838 згідно реєстраційного напису зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 15.10.1997 р. за № 330/2) - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві власності належать 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_3 (а.с. 24).

На підставі Договору купівлі-продажу від 11 липня 2001 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Левицькою В.В. (зареєстровано в реєстрі за № 2313, згідно реєстраційного посвідчення Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» записано в реєстрову книгу № 14 за реєстровим № 3756) ОСОБА_5 та ОСОБА_3 купили в рівних частках (по 1/2) квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 18-19).

Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 12 червня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І. (зареєстровано в реєстрі за № 2351, зареєстроване Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації № запису 8880 в книзі: 31)- квартира за АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 (а.с. 20-21).

Відповідно до висновків про вартість майна від 30.09.2019 року, складеного фізичною особою-підприємцем « ОСОБА_9 », ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 30.09.2019 року становить 212 071 грн. (1/2 частка- 106 035,50 грн.) (а.с. 25-27), ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 станом на 30.09.2019 року становить 257 358 грн. (а.с. 28-30); ринкова вартість 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в АДРЕСА_3 станом на 30.09.2019 року становить 421231,00 грн. (а.с. 37-39).

Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_10 від 30 жовтня 2019 року за №208/19 середня вартість автомобіля ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 на дату оцінки складає 139420,80 грн. (а.с. 31-36).

Суд першої інстанції зазначив, що на момент виникнення цивільних правовідносин сторін - створення сім`ї (1994 рік), а також придбання нерухомого майна діяв акт цивільного законодавства Кодекс про шлюб та сім`ю України і Цивільний кодекс Української РСР (1963 року) та Закон України «Про власність», в подальшому з 2004 року Сімейний кодекс України та Цивільний кодекс України.

Згідно зі статтею 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

За частиною першою статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частини другої статті 372 Цивільного кодекс України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Правовий режим транспортного засобу автомобіля ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 регулюється нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України.

Регіональним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області повідомлено за вих. № 31/11-670 від 03.03.2020 року, що транспортний засіб ГАЗ 33023 414 ЗНГ, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , 08.12.2009 року зареєстровано на громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 (а.с. 87).

Відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частин першої, другої статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Суд першої інстанції послався на правову позицію викладену в постанові № 11 від 21.12.2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

За частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною третьою статті 372 Цивільного кодекс України визначено, що у разі поділу у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що об`єкти нерухомого майна, а саме 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 , а також автомобіль ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 придбані сторонами під час перебування у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя і саме це майно підлягає поділу між колишнім поружжям.

Водночас сторони повністю відмовились від можливості отримання частки у цьому спільному майні подружжя. Тобто жодна зі сторін не заявила вимогу щодо поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, більш того, як позивач так і відповідач відмовились від здійснення такого поділу.

Суд першої інстанції зазначив, що фактично предметом цього спору стало 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в АДРЕСА_3 .

Вимоги позивача про визнання за нею права власності на вказане нерухомо майно з частковою компенсацією від вищевказаного майна, що є дійсно спільною сумісною власністю подружжя, при цьому припинення права власності на частку, що належить відповідчеві за Договором дарування частини житлового будинку від 14.10.1997 року є необґрунтованими.

Суд першої інстанції зазначив, що статтею 112 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям або двом чи кільком громадянам.

Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Згідно зі статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми абоз інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Частиною першою статті 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України визначено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

За роз`ясненнями, які містяться в пункті 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, частина третя статті 368 Цивільного кодексу України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 Цивільного Кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, а також підставою набуття такого майна у власність.

За статею 243 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на момент укладання Договору дарування від 14.10.1997 року, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Дарування громадянами майна державним, кооперативним або іншим громадським організаціям може бути обумовлено використанням цього майна для певної суспільно корисної мети.

Частина третя статті 244 Цивільного кодексу Української РСР до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу.

Зокрема, статтею 227 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що нерухоме майно - 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в АДРЕСА_3 набуті на підставі Договору дарування частини житлового будинку від 14 жовтня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Левицькою В.В. (зареєстровано в реєстрі за № 3838 згідно реєстраційного напису зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 15.10.1997 р. за № 330/2), отже зазначене нерухоме майно не може бути спільною сумісною власністю подружжя, оскільки відповідно до статті 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України, є власністю кожного з подружжя, і не підлягає поділу в порядку спільної сумісної власності подружжя.

Крім того зазначений договір укладений відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу Української РСР (який діяв на момент укладання договору), ніким не оспорюваний, є чиним, а тому включити майно придбане за цим договором до об`єктів спільної сумісної власності подружжя суд вважає неможливим та таким, що суперечить правовому режиму власності кожного з подружжя.

Зважаючи на викладене, суд критично ставиться до аргументів позивача, викладених в позовній заяві та підтриманих в судовому засіданні представником щодо придбання цього майна за договором дарування, зокрема, з метою уникнути на майбутнє будь-яких ускладнень та непорозумінь щодо вказаної частки об`єкта нерухомого майна нотаріус порадила набути їм обом право власності на неї шляхом укладення договору дарування. Водночас, суд вважає, що сторони були обізнані про правові наслідки придбання майна у шлюбі саме за такою цивільно-правовою угодою, а тому звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя щодо цього об`єкта нерухомоті (9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в АДРЕСА_3 ) є безпідставним.

Суд погоджується з доводами відповідача, що співвласники в данному випадку можуть захищати своє право в порядку статті 364 Цивільного кодексу України або за наявності обставин в порядку статті 365 Цивільного кодексу України, та залишає поза увагою міркування відповідача щодо можливого порушення права власності на земельну ділянку, оскільки відповідних доказів за такими обставинами суду не надано.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що згідно частини першої статті 55 закону України «Про власність». Власник не може бути позбавлений права на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Непорушність права власності також закріплена в статті 321 Цивільного кодексу України. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За таких обставин, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту щодо спірного домоволодіння (9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в АДРЕСА_3 ) є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншого співвласника, що є неприпустимим.

Щодо іншого майна, суд вважає, що саме це майно: 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 , а також автомобіль ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 придбані сторонами під час перебування у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Однак здійснення його поділу між подружжям виявилось неможливим, оскільки щодо цього майна відсутні позовні вимоги, більш того, кожна із сторін відмовлялась від нього, а законодавством не передбачена можливість набуття права власності в примусовому порядку, тому суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 12.03.1994 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30.07.2019 року, що набрало законної сили 30.08.2019 року, розірвано (а.с. 15).

Під час перебування у шлюбі сторонами придбано рухоме та нерухоме майно.

Відповідно до умов Договору дарування частини житлового будинку від 14 жовтня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Левицькою В.В. (зареєстровано в реєстрі за № 3838 згідно реєстраційного напису зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 15.10.1997 р. за № 330/2) - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві власності належать 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_3 (а.с. 24).

На підставі Договору купівлі-продажу від 11 липня 2001 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Левицькою В.В. (зареєстровано в реєстрі за № 2313, згідно реєстраційного посвідчення Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» записано в реєстрову книгу № 14 за реєстровим № 3756) ОСОБА_5 та ОСОБА_3 купили в рівних частках (по 1/2) квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 18-19).

Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 12 червня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І. (зареєстровано в реєстрі за № 2351, зареєстроване Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації № запису 8880 в книзі: 31)- квартира за АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 (а.с. 20-21).

Відповідно до висновків про вартість майна від 30.09.2019 року, складеного фізичною особою-підприємцем « ОСОБА_9 », ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 30.09.2019 року становить 212 071 грн. (1/2 частка- 106 035,50 грн.) (а.с. 25-27), ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 станом на 30.09.2019 року становить 257 358 грн. (а.с. 28-30); ринкова вартість 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в АДРЕСА_3 станом на 30.09.2019 року становить 421231,00 грн. (а.с. 37-39).

Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_10 від 30 жовтня 2019 року за №208/19 середня вартість автомобіля ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 на дату оцінки складає 139420,80 грн. (а.с. 31-36).

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 , а також автомобіль ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 придбані сторонами під час перебування у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя.

За статею 243 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на момент укладання Договору дарування від 14.10.1997 року, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Дарування громадянами майна державним, кооперативним або іншим громадським організаціям може бути обумовлено використанням цього майна для певної суспільно корисної мети.

Частина третя статті 244 Цивільного кодексу Української РСР до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в АДРЕСА_3 набуті на підставі Договору дарування частини житлового будинку від 14 жовтня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Левицькою В.В. (зареєстровано в реєстрі за № 3838 згідно реєстраційного напису зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 15.10.1997 р. за № 330/2).

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що зазначена частка в житловому будинку перебуває у спільної власності сторін відповідно до статті 368 ЦК України, оскільки частки сторонам не виділені.

Належні та допустимі докази на підтвердження, що зазначана частка в розмірі 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в АДРЕСА_3 набута за спільні кошти подружжя в період перебування у шлюбі в матеріалах справи відсутні.

Придбання майна хоча й у період шлюбу, але шляхом набуття за безоплатним договором не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю кожного із подружжя. Тому сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу

не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що підстави для визнання 9/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю сторін набутих під час шлюбу відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частин першої, другої статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Частиною третьою статті 372 Цивільного кодекс України визначено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивач бажає розподілити спільне майно, яке перебуває частково у спільній сумісній власності сторін набутого в період шлюбу і майно, яке перебуває у спільні сумісній власності сторін відповідно до ч.ч. 1,2 ст..368 ЦК України, при цьому об`єднує все майно придбане в період перебування у шлюбі в одне ціле і вважає за можливе здіснити розподіл майна між колишнім подружжям, шляхом компенсації одного майна за рахунок іншого.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заначені позовні вимоги не ґрунтуються на нормах матеріального права, оскільки майно набуте в період шлюбу за спільні кошити і майно набуте в період шлюбу шляхом передачі майна у власність на підставі договору дарування, мають різний правовий статус і різний механізим розподілу зазначеного майна, відповідно позов є необгрунтоваим і не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що позов не підлягає задоволенню, однак не погодився з мотивувальною частиною висновку суду першої інстанції, що здійснення поділу 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 , а також автомобіля ГАЗ 33023-414/418 ГУР «Фермер» (5-м), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 придбані сторонами під час перебування у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки щодо цього майна відсутні позовні вимоги, більш того, кожна із сторін відмовлялась від нього, а законодавством не передбачена можливість набуття права власності в примусовому порядку.

Зазначений висновок є некоректним, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач просила визнати спільною сумісною власністю сторін все майно набуте під час шлюбу та розподілити майно, яке перебуває у спільній сумісній власності сторін, яке набуте за спільні кошти під час шлюбу, так і майно яке набуте в період перебування у шлюбі але з інших підстав, при цьому просила припинити право власності на частину в спільному майні, яке перебуває у власності сторін на підставі договору дарування і визнати за нею право власності на 9/50 частин будинку.

Тобто, такі позовні вимоги про розподіл майна подружжя набутого за спільні кошти під час перебування у шлюбі були, однак позивач вибрала спосіб захисту, який не може ефективно відновити її порушене право при розгляді даної справи відповідно до норм діючого законодавства, зокрема ст.. 69 - 72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України.

Приймаючи до уваги встановлені обставини суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки суд першої інстанції виніс правильне по суті рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, однак мотивувальна частина викладена не в повному обсязі, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому судове рішення в цій частині необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Міхальової Вікторії Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.04.2021, змінити в частині мотивів для відмови у задоволені позову, викласти мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Повний текст постанови складено 28.08.2021.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: