ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4769/21 Справа № 185/4940/18 Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов В. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Нечепуренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного Дніпропетровської області від 09 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_2 посилалася на те, що 11 серпня 2017 року вона уклала з відповідачем ОСОБА_3 договір позики та передала їй 5 893 грн. 60 коп., про що остання надала розписку та зобов`язалася повертати грошові кошти частками до 24 серпня 2017 року. Пунктом 4.2 вказаного договору передбачено, що за користування коштами понад строки, які вказані в договорі, позичальник сплачує проценти у розмірі 10% за кожен день користування позикою від суми простроченої заборгованості, та нараховується до дня повного розрахунку. Відповідач ОСОБА_3 прийняті на себе зобов`язання не виконала. На підставі викладеного ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 243 405 грн. 68 коп., з яких: 5 893 грн. 60 коп. - заборгованість по позиці, 237 512 грн. 08 коп. - заборгованість за відсотками.

Рішенням Павлоградського міськрайонного Дніпропетровської області від 09 березня 2021 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у сумі 11787 грн. 20 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року доповнено рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2021 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, після фрази "борг за договором позики у сумі 11787 (одинадцять тисяч сімсот вісімдесят сім) грн. 20 коп." фразою ", яка складається з наступного: 5893 грн. 60 коп. - заборгованість за позикою, 5893 грн. 60 коп. - заборгованість за відсотками".

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 31 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення суду від 09 березня 2021 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 серпня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошей (а.с.106).

Відповідно до п.1.1, 2.1 вказаного договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 5893 грн. 60 коп.

Пунктом 4.1 договору визначено, що позичальник зобов`язується повернути грошові кошти 24 серпня 2017 року.

Пунктом 4.2 вказаного договору передбачено, що за користування коштами понад строки, які вказані в договорі, позичальник сплачує проценти у розмірі 10% за кожен день користування позикою від суми простроченої заборгованості, та нараховується до дня повного розрахунку.

ОСОБА_3 було складено розписку про отримання від ОСОБА_1 грошей у сумі 5893 грн. 60 коп. та зобов`язання повернути борг повністю 24 серпня 2017 року (а.с.107).

Встановлено, відповідач ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором позики не виконала, грошові кошти ОСОБА_1 не повернула.

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 243 405 грн. 68 коп., з яких 5 893 грн. 60 коп. - заборгованість по позиці, 237 512 грн. 08 коп. - заборгованість за відсотками (а.с.18, 19).

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції послався на їх доведеність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст.1047 ЦК договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Викладене приводить суд до висновку про те, що проценти за договором позики є грішми, які позичальник має сплатити кредитору за користування отриманими грішми в період дії договору.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У справі встановлено, 11 серпня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошей (а.с.106).

Відповідно до п.1.1, 2.1 вказаного договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 5893 грн. 60 коп.

Пунктом 4.1 договору визначено, що позичальник зобов`язується повернути грошові кошти 24 серпня 2017 року.

Пунктом 4.2 вказаного договору передбачено, що за користування коштами понад строки, які вказані в договорі, позичальник сплачує проценти у розмірі 10% за кожен день користування позикою від суми простроченої заборгованості, та нараховується до дня повного розрахунку.

ОСОБА_3 було складено розписку про отримання від ОСОБА_1 грошей у сумі 5893 грн. 60 коп. та зобов`язання повернути борг повністю 24 серпня 2017 року (а.с.107).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 243 405 грн. 68 коп., з яких 5 893 грн. 60 коп. - заборгованість по позиці, 237 512 грн. 08 коп. - заборгованість за відсотками (а.с.18, 19)

Із договору позики грошей від 11 серпня 2017 року вбачається, що строк дії договору визначено - до 24 серпня 2017 року.

Відповідач ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором позики не виконала, грошові кошти позичальнику ОСОБА_1 не повернула.

Після укладення шлюбу 27 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 змінила прізвище на - ОСОБА_1 (а.с.20).

Статтею 546 ЦК України передбачено,що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Статтею 549 ЦК України передбачено,що неустойкою пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Викладене приводить суд до висновку про те, що договором може бути встановлено розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення, зокрема, у розмірі певного проценту за кожен день прострочення.

Таким чином, встановлені п.4.2 проценти за користування грошовими коштами після закінчення строку дії договору позики, тобто після 24 серпня 2017 року є пенею, оскільки вказані відсотки нараховуються за кожен день користування позикою від суми простроченої заборгованості, що є відповідальністю боржника за порушення виконання зобов`язання і передбачено статтею 549 ЦК України.

Сплата процентів за користування грошовими коштами можлива тільки в межах договору, якщо це передбачено договором або у відповідності до ст.625 ЦК України.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 686/18977/17-ц.

Встановлено, розмір заборгованості відповідача за договором позики становить 5893 грн. 60 коп.

Заборгованість за відсотками, яка дійсно є пенею, що нарахована позивачем після закінчення строку дії договору, становить - 237 521 грн. 08 коп., що значно перевищує розмір самої заборгованості за договором позики.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Строк дії договору позики закінчився 24 серпня 2017 року, а з позовними вимогами до відповідача позивач ОСОБА_2 звернулася до суду у червні 2018 року. Тобто, позичальник, зволікаючи з діями щодо пред"явлення до суду позову до відповідача, фактично сприяла збільшенню розміру пені за договором позики.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 є одинокою матір`ю, яка має трьох неповнолітніх дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.56, 57-59).

Дитина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю (а.с.60).

Враховуючи викладене, наявні підстави у про можливість зменшення розміру пені до розміру заборгованості до договором позики - до 5 893 грн. 60 коп.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Павлоградського міськрайонного Дніпропетровської області від 09 березня 2021 року та додаткове рішення Павлоградського міськрайонного Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного Дніпропетровської області від 09 березня 2021 року та додаткове рішення Павлоградського міськрайонного Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики, яка складається із: 5 893 грн. 60 коп. - заборгованість за позикою, 5 893 грн. 60 коп. - пеня.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 708 грн. 80 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова