ПОСТАНОВА

іменем України

20 квітня 2021 року м. Кропивницький

справа № 403/333/20

провадження № 22-ц/4809/671/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Черненка В.В.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 а,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 15 січня 2021 року у складі судді Атаманової С.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг.

В обґрунтування позову вказало, що 27 червня 2013 року ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір надання банківських послуг. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив факт її ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання нею вказаної анкети-заяви. Згідно договору, укладеного сторонами в порядку ст.634 ЦК України, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, надано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт, розмір якого у подальшому був збільшений до 7400,00 грн. У порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом 14 червня 2020 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 14874,99 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 6318,34 грн, у тому числі, 0,00 грн - за поточним тілом кредиту та 6318,34 грн - за простроченим тілом кредиту; відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України у сумі 2318,91 грн та пені у сумі 6237,74 грн. Оскільки ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань позивач просив стягнути на свою користь зазначену суму заборгованості.

Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 15 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 27 червня 2013 року ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердила факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодилась з його умовами (а.с.13, 97).

Судом встановлено, що в анкеті-заяві від 27 червня 2013 року відсутні будь-які відомості про розмір наданого відповідачу кредиту згідно укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг, вид отриманої нею кредитної картки (з урахуванням наявності різних кредитних карток типу «Універсальна») та умови кредитування (процентна ставка, розмір щомісячного платежу за користування кредитними коштами, розміри та порядок нарахування штрафу та пені за порушення договірних зобов`язань). Укладений між сторонами договір від 27 червня 2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить також і строку повернення кредиту (користування ним).

До позовної заяви банком додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», який передбачає чотири види Тарифів в залежності від виду кредитної картки: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» , які відповідачем ОСОБА_1 не підписані (а.с.98, 99-129).

Згідно з інформацією, зазначеною у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_1 , останній 05 травня 2014 року був відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 із встановленням кредитного ліміту у розмірі 7400,00 грн, який у подальшому 05 травня 2014 року був зменшений до 300,00 грн, а станом на 15 грудня 2018 року - до 0,00 грн (а.с.95).

Відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору відповідачу були надані кредитні картки за № НОМЕР_1 зі строком дії до 10/16, № НОМЕР_2 зі строком дії до 04/21 та № НОМЕР_2 зі строком дії до 04/21 (а.с.96).

Факт встановлення на картковий рахунок № НОМЕР_1 відповідача кредитного ліміту в зазначених вище розмірах та використання відповідачем наданих кредитних коштів за карткою, у тому числі шляхом зняття готівки, підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 згідно з укладеним між сторонами договором (а.с.138-141).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором від 27 червня 2013 року б/н станом на 31 серпня 2015 року заборгованість відповідача за наданим кредитом в період з 05 травня 2014 року по 31 серпня 2015 року складала 7110,00 грн, з яких 6893,69 грн - заборгованість за кредитом та 216,31 грн - заборгованість за відсотками. Відомості про внесення відповідачем ОСОБА_1 в цей період грошових коштів на погашення кредиту в розрахунку заборгованості відсутні (а.с.6).

Як убачається із виписки по особовому рахунку відповідача, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення, на погашення складових заборгованостей, за період з 05 травня 2014 року по 31 серпня 2015 року витрати відповідачем грошових коштів за отриманим кредитом складали 10070,48 грн, а погашення отриманого кредиту здійснювалось шляхом внесення ним відповідних сум у загальному розмірі 6013,87 грн (а.с.140-141).

Також із виписки по особовому рахунку відповідача убачається, що за період з 01 вересня 2015 року по 31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було витрачено коштів за отриманим кредитом на загальну суму 24756,83 грн, а на погашення заборгованості за наданим кредитом банку були сплачені грошові кошти в загальному розмірі 36872,57 грн. Витрати відповідачем кредитних коштів за період з 01 листопада 2019 року по 14 червня 2020 року відсутні, а внесена грошова сума на погашення кредиту становить 3000,00 грн (а.с.138-140).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 14 червня 2020 року становить 14874,99 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 6318,34 грн, у тому числі, 0,00 грн - за поточним тілом кредиту та 6318,34 грн - за простроченим тілом кредиту; відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України у сумі 2318,91 грн та пені у сумі 6237,74 грн (а.с.6-13).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача.

Крім того, виписки по картках № НОМЕР_3 та № НОМЕР_2 та довідка позивача про надання відповідачу карток із зазначеними номерами рахунку, які не підписані відповідачем, самі по собі не підтверджують обставини отримання карток відповідачем з такими номерами та отримання кредиту шляхом використання карток, оскільки підписані лише представником позивача (а.с12, 53-56).

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо збільшення кредитного ліміту, сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року вказала, що «Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору», оскільки вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (27 червня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07 вересня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

При цьому судом першої інстанції правильно враховано, що позивач в своєму розрахунку кредитної заборгованості при визначенні суми відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України із застосуванням відсоткової ставки 86,4% річних, жодним чином не мотивував нарахування відсотків за період з 01.11.2019 по 29.02.2020 саме у такому розмірі - 2318,91 грн (595,62 грн + 22,06 грн + 20,16 грн + 20,16 грн + 544,32 грн + 20,16 грн + 36,54 грн + 18,27 грн + 437,28 грн + 18,22 грн + 84,00 грн + 16,80 грн + 453,60 грн + 16,80 грн + 14,92 грн ), не послався на умови договору щодо збільшення встановленого законом (ст.625 ЦК України) розміру відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання - 3% річних, не зазначив підстав для визнання заборгованості простроченої, та, як наслідок, підстав застосування до відповідача такої міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України у розмірі 2318,91 грн не підлягає до задоволення внаслідок її безпідставності.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Таким чином відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 . АТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимоги, передбачені ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Крім того, в обґрунтування вимог про стягнення із заборгованості за тілом кредиту АТ КБ «ПриватБанк» посилався те, що прострочене тіло кредиту - це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі.

Встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 27 червня 2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної відповідачем ОСОБА_1 , не містить кінцевого строку повернення кредиту (користування ним), так само як і щомісячних чи будь-яких інших строків внесення відповідачем грошових коштів на погашення отриманого кредиту в цілому.

На підтвердження розміру заборгованості за договором б/н від 27.06.2013 позивачем було надано до суду три розрахунки, які охоплюють періоди: 1) з 05.05.2014 по 31.08.2015; 2) з 01.09.2015 по 31.10.2019 та 3) з 01.11.2019 по 14.06.2020 (а.с.6,7-9,10).

Разом з тим, за змістом п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, саме виписка з особового рахунку клієнта банку є належним та допустимим первинним доказом на підтвердження проведених операцій з коштами на його рахунку, а тому додані до позовної заяви розрахунки заборгованості відповідача ОСОБА_1 за наданим їй кредитом суд оцінює як такі, що мають виключно інформаційний характер та відображають проведений позивачем обрахунок пред`явлених ним до відповідача вимог майнового характеру.

Крім того, як убачається з інформації, зазначеної в доданій до позовної заяви виписці по картковому рахунку відповідача ОСОБА_1 : 1) встановлення банком кредитного ліміту станом на 05.05.2014 в розмірі 7400,00 грн, що відповідає розміру, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування виданої відповідачу кредитної картки; 2) здійснення відповідачем в період часу з 05.05.2014 по 31.08.2015 витрат кредитних коштів на загальну суму 10070,48 грн та внесення на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів в загальному розмірі 6013,87 грн; 3) здійснення відповідачем в період часу з 01.09.2015 по 31.10.2019 витрат кредитних коштів на загальну суму 24756,83 грн та внесення на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів в загальному розмірі 36872,57 грн; 4) відсутність витрат відповідачем кредитних коштів в період з 01.11.2019 по 14.06.2020 та внесення нею в цей період 3000,00 грн на погашення заборгованості за кредитом.

Отже, зі змісту виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 судом встановлено, що за період з 05.05.2014 по 31.08.2015 нею на погашення заборгованості за отриманим кредитом здійснювалось внесення грошових сум в загальному розмірі 6013,87 грн, що взагалі не було відображено у доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача у графі №17 «Сума погашення за наданим кредитом» у розрахунку станом на 31.08.2015.

Зі змісту доданих до позовної заяви розрахунків заборгованості відповідача за кредитним договором б/н від 27.06.2013 також убачається, що внесені відповідачем в період часу з 05.05.2014 по 31.10.2019 грошові кошти, зараховувались банком, крім погашення заборгованості за тілом кредиту, також і на погашення відсотків (2787,08 грн) та пені (1229,45 грн).

Разом з тим, судом встановлено, що анкета-заява від 27 червня 2013 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відповідачем відсотків та штрафних санкцій за несвоєчасну сплату кредиту, що, як наслідок, свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 обов`язку по сплаті процентів за користування кредитними коштами та заборгованості за пенею, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості за наданим кредитом - 2787,08 грн (графа №11 «Сплачено відсотків» в розрахунку станом на 31.08.2015) та 1229,45 грн (сума погашеної заборгованості по пені в розрахунку станом на 31.10.2019) підлягали зарахуванню саме на погашення тіла кредиту.

Такий висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року по справі №643/5521/19.

Враховуючи викладене вище, визначений банком розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 6318,34 грн не можна вважати обґрунтованим.

Отже, встановлено, що фактично отримані та використані відповідачем ОСОБА_1 в рахунок кредиту грошові кошти в сумі 10070,48 грн (період з 05.05.2014 по 31.08.2015) та 24756,83 грн. (період з 01.09.2015 по 31.10.2019), на загальну суму 34827,31 грн (10070,48 грн + 24756,83 грн) були повністю повернуті нею АТ КБ «ПриватБанк» шляхом погашення кредитної заборгованості за рахунок внесення на картковий рахунок в періоди часу з: 05.05.2014 по 31.08.2015 грошових коштів в сумі 6013,87 грн, з 01.09.2015 по 31.10.2019 грошових коштів в сумі 36872,57 грн та з 01.11.2019 по 14.06.2020 грошових коштів в сумі 3000,00 грн, в загальному розмірі 45886,44 грн (6013,87 грн + 36872,57 грн + 3000,00 грн), а здійснення банком зарахувань отриманих від відповідача коштів на погашення заборгованості по відсотках та пені мало місце за відсутності для цього правових підстав з огляду на непогодження сторонами умов кредитного договору щодо відсоткової ставки та штрафних санкцій, тому апеляційний суд вважає правильним висновок суду про відсутність у відповідача станом на 14.06.2020 заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 6318,34 грн та про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Виходячи із викладеного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, відмовивши банку у стягненні заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2013 рокуб/н у зв`язку з його недоведеністю та безпідставністю.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 15 січня 2021 рокубез змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

В.В. Черненко