Справа № 946/1243/21
Провадження № 2/946/2039/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Присакар О.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Аубекерової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВОЛЛЄТ» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

19.02.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВОЛЛЄТ» про визнання недійсним договору позики №27-12-19-0880-02 від 27.12.2019 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВОЛЛЄТ».

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27.12.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики №27-12-19-0880-02, однак, ознайомившись зі змістом договору, позивач вважає, що укладений договір є недійсним, зважаючи на те, що відповідачем було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Однак позивачем не було підписано даний договір. Факт надання інформації відповідно до вимог частини другої ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Відповідачем не повідомлено письмово позивачу всю необхідну інформацію щодо умов договору. Оскільки порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», Договір про надання позики, укладений між позивачем та відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Позивач зазначає, що Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений між ним та відповідачем містить ознаки кредитного договору. Також, позивач посилається на те, що в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Працівниками ТОВ «Фінансова компанія «ВОЛЛЄТ» було проігноровано вимоги законодавства та не було надано позивачу розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований позивачу відсоток за користуванні кредитними коштами став значно більшим, зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Також, позивач посилається на те, що вимога про нарахування та сплату неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч.1,2 ст. 627 ЦК і є нечесною підприємницькою практикою.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги не визнав у повному обсязі.

19.05.2021 року в.о. директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВОЛЛЄТ» до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого він заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що 27.12.2019р. між Позивачем та Відповідачем було укладено договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № 27-12-19-0880-02 на суму 3 000,00 грн. терміном до 13.01.2020р. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позивач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 2.3 цього Договору. Між ТОВ «ФК «ВОЛЛЄТ» та Позивачем Договір в письмовій формі не укладався. Згідно з п. 1.5 Правил, договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, укладається на умовах, що встановлені Товариством, і застосовуються у разі подання Заявником заяви на сайті Товариства за електронною адресою: https://mywallet.ua на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають ці Правила (акцепт). Факт подання заяви на отримання кредитних коштів, яку оформив Позивач 27.12.2019р., є акцептом на укладення кредитного договору (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Без отримання листа на адресу електронної пошти та CMC - повідомлення, без здійснення входу Позивачем на сайт фінансової компанії за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Позивачем та фінансовою компанією не було б укладено, така правова позиція міститься у постанові ВС КЦС від 23.03.2020 р. по справі № 404/502/18). Товариство надає інформацію щодо порядку (процедури) чіткої послідовності (хронології) всіх дій щодо укладання електронного Договору між ТОВ «ФК «ВОЛЛЄТ» та Позивачем згідно з розділом 6 Правил «Умови та порядок укладання договору позики». З моменту укладення спірного Договору Позивач не заявляв про намір припинити його дію. Таким чином, доводи Позивача щодо не підписання кредитного договору є безпідставними і такими, що не відповідають чинному законодавству. Відповідач вважає, що поданням даної заяви по суті викладених в ній вимог Позивач/позичальник зловживає процесуальними правами. Під зловживанням процесуальними правами Відповідач розуміє особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, в даному випадку Позивача, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодить діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, що ваблять застосування засобів цивільного процесуального примушення. На момент укладення договору позичальнику була надана повна та вичерпна інформація, необхідна та достатня для прийняття нею зваженого та свідомого рішення щодо отримання кредиту та укладений сторонами кредитний договір відповідає положенням статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області своєю ухвалою від 24.05.2021 року закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як встановлено судом на офіційному сайті ТОВ «ФК «ВОЛЛЄТ» в мережі Інтернет https://mywallet.ua, розміщена Публічна пропозиція на укладення договору про надання фінансового кредиту (оферта) на укладення кредитного договору.

27.12.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № 27-12-19-0880-02 на суму 3 000,00 грн терміном до 13.01.2020 року на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 2.3 цього Договору.

Між ТОВ «ФК «ВОЛЛЄТ» та Позивачем Договір в письмовій формі не укладався.

Згідно з п. 1.5 Правил, договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, укладається на умовах, що встановлені Товариством, і застосовуються у разі подання Заявником заяви на сайті Товариства за електронною адресою: https://mywallet.ua на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають ці Правила (акцепт).

Факт подання заяви на отримання кредитних коштів, яку оформив позивач 27.12.2019р., є акцептом на укладення кредитного договору.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та CMC - повідомлення, без здійснення входу Позивачем на сайт фінансової компанії за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Позивачем та фінансовою компанією не було б укладено, така правова позиція міститься у постанові ВС KЦС від 23.03.2020 р. по справі № 404/502/18).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, суд вважає, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Тобто, спростовуються доводи позовної заяви в цій частині.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року, справа № 524/5556/19, № реєстрі 94102130.

Стосовно посилання позивача, що в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту, суд зазначає, що відповідно до п.п. 1.1, 2.3.1 Договору, фінансова компанія надала позичальнику позику на суму 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.2.3 цього Договору.

Відповідно до пп. 1.5, 2.3.1 Договору Заявнику було надано позику строком на 18 календарних днів, терміном до 13.01.2020 року включно, процентна ставка з урахуванням фактичної кількості днів користування Позикою становить: 1.30% щоденно, за кожен день користування позикою, від суми позики.

Щодо посилання позивачем, як на підставу своїх позовних вимог, на те, що відповідач веде нечесну підприємницьку практику, то відповідно до статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Суд не погоджується із доводами позивача щодо недійсності договору у зв`язку з порушенням відповідачем норм ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки на підставі п. 5.3 Договору максимальний розмір неустойки, не може перевищувати половини суми, одержаної Позичальником за таким договором, що відповідає вимогам абз. 2 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування».

При належному виконанні договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.

Кредит надавався позивачу на строк до п`ятнадцяти днів та відсоткова ставка за користування кредитними коштами була їй відома у момент укладення договору.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВОЛЛЄТ» про визнання недійсним договору позики №27-12-19-0880-02 від 27.12.2019 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВОЛЛЄТ».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВОЛЛЄТ» (, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, буд. 30) про визнання недійсним договору позики №27-12-19-0880-02 від 27.12.2019 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВОЛЛЄТ» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 29.07.2021 року.

Суддя: О.Я.Присакар