Дата документу 31.08.2021 Справа № 937/8955/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №937/8955/20 Головуючий у 1 інстанції Ковальова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/2638/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ», ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позову зазначено, що 26.06.2020 р. о 22.00 годині сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме автомобіль Iveco S4 д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Polo д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11.08.2020 року за фактом даного ДТП було визнано винуватим ОСОБА_3 і притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Внаслідок зіткнення, позивачу, як власнику автомобіля Volkswagen Polo д/н НОМЕР_2 були завдані збитки. Звітом № 18520 від 12.11.2020 року визначено вартість матеріального збитку в сумі 108730,44 грн., вартість відновлювального ремонту в сумі 171847,70 грн.

На проведення оцінки вартості матеріальної шкоди було витрачено 2400,00 грн.

У встановленому порядку про ДТП було повідомлено страхову компанію, у якій застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_3 .

Загальна вартість ремонтних робіт склала 130615,56 грн. з ПДВ, вказана сума була сплачена позивачем.

03.09.2020 ОСОБА_1 було направлено страховій компанії заяву про виплату страхового відшкодування в розмірі 129000,00 грн.

20.10.2020 відповідач без узгодження з позивачем перерахував грошові кошти в сумі 36801,52 грн.

27.10.2020 позивач отримала відповідь страхової компанії, з якою не згодна, сума страхового відшкодування визначена відповідачем як 75603,05 грн. та поділена на два (виходячи з того, що винуватими є дві особи), і від неї відрахована франшиза 1000,00 грн.

Проте, позивач вважає суму 75603,05 грн. не підтвердженою, розмір не відшкодованого страхового відшкодування становить 92198,48 грн., а також 615,56 грн. підлягає виплаті відповідачем ОСОБА_3 , з урахуванням сплати ним суми франшизи 1000,00 грн. під час розгляду справи.

Також, за період з 20.10.2020 по день подання позову позивачем нараховано суму пені 1118,47 грн., три відсотки річних 279,62 грн.

Уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» суму страхового відшкодування в розмірі 92198,48 грн., суму пені 1118,47 грн., три відсотки річних 279,62 грн., понесені витрати у розмірі 2400,00 грн.; стягнути з ОСОБА_3 суму у розмірі 615,56 грн., а всього стягнути з відповідачів 96612,13 грн., а також покласти на відповідачів судові витрати.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди у сумі 615,56 грн. та судові витрати на загальну суму 16,16 грн.

Стягнуто з АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 41094,25 грн., суму пені 2659,53 грн., три відсотки річних 633,19 грн., судовий збір в розмірі 410,96 грн., а всього з вирахуванням понесених витрат на правову допомогу в розмірі 2859,50 грн. стягнути 38645,71 грн.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ». Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» витрати зі сплати судового збору та витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , надала суду відзив на апеляційну скаргу АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ», в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11.08.2020 року ОСОБА_3 визнано винуватим у тому, що 26.06.2020 р. о 22.00 годині він , керуючи автомобілем Iveco S4 д.н. НОМЕР_1 на автомобільній дорозі М18 Харків-Сімферополь 404 км не витримав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Polo д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався попереду автомобіля Iveco S4 д.н. НОМЕР_1 . В цей час, автомобіль OPEL VIVARO д.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався позаду автомобіля Iveco S4 д.н. НОМЕР_1 , не витримавши дистанції скоїв зіткнення з автомобілем Iveco S4 д.н. НОМЕР_1 . Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 13.1 ПДР та його визнано винуватим і притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду від 09.12.2020 року, справа про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_4 за фактом скоєння зіткнення з автомобілем Iveco S4 д.н. НОМЕР_1 закрита за закінченням строку притягнення до відповідальності. Встановлено винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за наступних обставин. Так, 26.06.2020 р. о 22.00 годині на 404 км. автодороги М18 Харків-Сімферополь в Мелітопольському районі Запорізької області ОСОБА_4 , керуючи автомобілем OPEL VIVARO д.н. НОМЕР_3 не дотримався безпечної дистанції з автомобілем Iveco S4 д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.122).

Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/4183203, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 автомобіль Iveco S4 д.н. НОМЕР_1 , застрахована АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ», дія полісу з 05.06.2020 по 04.06.2021.

Відповідно до звіту № 18520 від 12.11.2020 року, складеного на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Polo д/н НОМЕР_2 визначена в сумі 171 847,70 грн., вартість матеріального збитку 108730,44 грн. (а.с.16-46)

Згідно з договором від 02.07.2020, актом виконаних робіт та квитанцією, за виконання звіту позивач сплатила 2400,00 грн.

Згідно з нарядом-замовленням від 02.07.2020, довідкою № 60 від 31.08.2020, виданими ТОВ «АВТОЦЕНТР-УКРАЇНА»(офіційного дилера Volkswagen ) № 60 від 31.08.2020, вартість ремонтних робіт склала 130615,56 грн. з ПДВ, сума сплачена ОСОБА_1 в повному обсязі.

03.09.2020 позивач звернулась до АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» із заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 129000 грн.

Згідно зі звітом № 18120 від 29.09.2020 року, складеним на замовлення страхової компанії, дослідження пошкодженого автомобіля проводилось 02.07.2020 в присутності власника КТЗ, вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Polo д/н НОМЕР_2 без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, визначена в сумі 121 210,70 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Polo д/н НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 75 603,05 грн.

19.10.2020 року АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» складено страховий акт на суму страхового відшкодування ОСОБА_1 в сумі 36801,52 грн.

У жовтні 2020 року АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» надало позивачу відповідь щодо розміру виплаченого страхового відшкодування, відповідно до якої згідно зі звітом № 18120 вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу становить 75603,05 грн. З урахуванням вини ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , сума страхового відшкодування була виплачена в розмірі 50 % з відрахуванням франшизи 1000 грн.

20.10.2020 АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» перерахувало позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 36801,52 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спір між сторонами пов`язаний із розміром страхового відшкодування, яке належить до виплати з урахуванням приписів статей 625, 979, 988, 990, 1188, 1194 ЦК України та статей 6, 22.1, 28, 36.3, 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З матеріалів справи вбачається, що АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди за участю застрахованого транспортного засобу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо суми матеріальної шкоди, визначеної звітом № 18520 від 12.11.2020 року, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що визначення суми страхового відшкодування відноситься до повноважень страховика, оскільки сума страхового відшкодування була визначена АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» шляхом отримання звіту № 18120 від 29.09.2020 року.

Відповідно до звіту № 18120 від 29.09.2020 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Polo д/н НОМЕР_2 без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, визначена в сумі 121 210,70 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Polo д/н НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 75 603,05 грн.

Колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що наданий ОСОБА_1 звіт № 18520 від 12.11.2020 року, яким вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Polo д/н НОМЕР_2 визначена в сумі 171 847,70 грн., вартість матеріального збитку 108730,44 грн., не спростовує звіту страхової компанії, а лише містить інші суми матеріальної шкоди.

Крім того, визначення суми страхового відшкодування відноситься до повноважень страховика.

Положеннями статей 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відшкодуванню підлягає саме сума матеріального збитку, а не сума відновлювального ремонту.

ОСОБА_1 не надала ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції висновок експерта щодо встановлення суми матеріального збитку при наявності двох звітів з різними висновками, не скористалася своїм правом заявити клопотання про проведення судової експертизи для визначення вартості матеріального збитку.

Враховуючи ненадання позивачем належних і достовірних доказів на спростування суми матеріальної шкоди, визначеною страховою компанією, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір матеріальної шкоди, встановленої у звіті № 18120 від 29.09.2020 року.

Згідно п. 2,7 ст. 2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, вартість матеріального збитку - з технічної точки зору вартісне значення реальних витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування ДТЗ з урахуванням фізичного зносу та втрати товарної вартості.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року № 910/3867/16.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сума матеріального збитку, завдана власнику автомобіля Volkswagen Polo д/н НОМЕР_2 правильно визначена відповідачем в розмірі 75 603,05 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги СК «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» щодо виплати лише 50 % вказаної суми на підставі ст. 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Так, СК «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» не враховано, що наданими судовими рішеннями не встановлено винуватості водія ОСОБА_4 у завданні шкоди саме автомобілю Volkswagen Polo д/н НОМЕР_2 ; відповідних експертиз щодо завдання шкоди забезпеченому транспортному засобу саме водієм ОСОБА_4 СК «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» не проводилось.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11.08.2020 року саме ОСОБА_3 , автомобіль якого застрахований АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ», визнано винуватим у скоєнні зіткнення з автомобілем Volkswagen Polo д/н НОМЕР_2 .

Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що на користь ОСОБА_1 належить до виплати сума страхового відшкодування в розмірі 75603,05 грн. з вирахуванням франшизи 1000,00 грн.

З огляду на те, що СК «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» фактично сплатило ОСОБА_1 суму в розмірі 36801,52 грн., до стягнення підлягає сума недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 37801,53 грн. У зв`язку із встановленням судом виплати відповідачем суми страхового відшкодування у неповному обсязі, позовні вимоги про стягнення пені та трьох процентів річних також підлягають частковому задоволенню на підставі ст. ст. 625, 992 ЦК України, 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, пеня за період з 20.10.2020 по 11.05.2021, 204 дні прострочення, складає 2 659,53 грн., сума трьох відсотків річних за період з 20.10.2020 року по 11.05.2021 року складає 633,19 грн.

В частині позовних вимог до ОСОБА_3 рішення суду не оскаржено, тому апеляційним судом не переглядалося.

Розподіл судових витрат здійснено судом першої інстанції вірно з урахуванням приписів статей 137, 141 ЦПК України.

Враховуючи те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а рішення суду залишаються не змінним, перерозподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційних скаргах на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначено скаржниками в апеляційних скаргах.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилаються скаржники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційних скарг, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді: