Постанова

Іменем України

25 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 696/956/20

провадження № 61-5807св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Михайлівська об`єднана територіальна громада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області, у складі судді

Ніколенко О. Є., від 05 листопада 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Карпенко О. В., Бородійчука В. Г., Єльцова В. О., від 02 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Михайлівської об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої увійшла, зокрема, належна їй земельна частка (пай) розміром

3, 62 умовних кадастрових гектарів.

ОСОБА_2 за життя отримала сертифікат про право на земельну частку (пай), подала документи на оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку, але не встигла його отримати.

Позивач звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, проте нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 відмовив в зв`язку з тим, що він не прийняв спадщину у встановленому порядку та не подав правовстановлюючі документи на майно.

Посилаючись на те, що інші спадкоємці після смерті ОСОБА_2 відсутні, а спадщина після її смерті не визнана відумерлою, позивач вважав, що має право на її прийняття як спадкоємець за законом та просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) колишнього члена ВАТ «Кам`янське» ОСОБА_2 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та якій земельна частка (пай) належала на праві власності згідно сертифікату про право на земельну частку (пай)

серії РН № 038950, виданого та зареєстрованого 05 жовтня 2001 року за № 253 на земельну ділянку № НОМЕР_1 , розміром 3, 62 в умовних кадастрових гектарах, що розташована в адміністративних межах Ревівської сільської ради Кам`янського району Черкаської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 не вчинив передбачені статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) дії, що свідчать про прийняття ним спадщини, а доказів продовження строку на прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті матері судам не надано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення по справі про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

05 квітня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 02 березня

2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали із районного суду.

У липні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржені судові рішення, не врахували висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, постановах Верховного Суду

від 11 вересня 2020 року у справі № 348/618/15-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 631/1153/13-ц, від 05 березня 2021 року у справі № 585/2993/17, від 03 березня 2021 року у справі № 188/530/18, постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14, від 22 березня

2017 року у справі № 6-3063цс16.

ОСОБА_1 стверджує, що позбавлений можливості захисти своє порушене право на спадкування після смерті матері окрім як в судовому порядку, оскільки нотаріус відмовив у видачі свідоцтва у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, а не у зв`язку з пропуском ним строку для прийняття спадщини, що свідчить про неправильну оцінку судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи та помилкове застосування судами до спірних правовідносин положень ЦК УРСР щодо застосування строку позовної давності.

Також звертає увагу касаційного суду, що відповідач по справі визнав його позов.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

Постановою приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Аренґель Ґ. Ю. від 24 січня 2020 року № 32/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у в зв`язку з тим, що ним не прийнята спадщина в установленому порядку та не подані правовстановлюючі документи на майно.

Згідно державного акту на право колективної власності на землю

серії І-ЧР № 000155, виданого 14 листопада 2001 року Кам`янською районного Радою народних депутатів Кам`янського району Черкаської області, -

відповідно до розпорядження Кам`янської райдержадміністрації Ради народних депутатів № 253 від 18 червня 2001 року ВАТ «Кам`янське» передано у колективну власність 1 096 га землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно.

Згідно архівного витягу з додатку до протоколу засідання комісії

від 14 листопада 2003 року «Про надання в приватну власність земельних ділянок часток (паїв) співвласникам землі ВАТ «Кам`янське» по Кам`янській міській та Ревівській сільських радах», в 325 графі зазначено: «Прізвище ім`я та по батькові - ОСОБА_2 , № земельної ділянки 325, площа

3, 56 га».

Відповідно до архівної довідки № 04-02/97 від 09 вересня 2020 року, виданої архівним відділом Кам`янської районної державної адміністрації Черкаської області, - в архівному фонді відділу Держгеокадастру у Кам`янському районі Черкаської області у книзі реєстрації та їх переоформлення на право власності на земельну частку (пай) по Кам`янській міській та Ревівській сільській раді (ВАТ «Кам`янське») зареєстровано 05 жовтня 2001 року за реєстраційним № 253 сертифікат серія PH № 038950 на ім`я ОСОБА_2 , за місцем проживання власника сертифікату - АДРЕСА_1 , розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах - 3,62; вартість земельної частки (паю) в грн - 18 349.

Згідно довідки № 203 від 23 січня 2020 року, виданої виконавчим комітетом Кам`янської міської ради Кам`янського району Черкаської області, -

ОСОБА_2 , 1922 року народження, на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до довідки голови вуличного комітету була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Інші особи на день смерті ОСОБА_2 не проживали.

Позиція Верховного Суду

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (стаття 525 ЦК УРСР).

Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій у визначений законом строк.

За змістом частини першої статті 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

Згідно частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Встановивши, що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 в межах встановленого законом шестимісячного строку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, доказів вступу в управління або володіння спадковим майном або доказів продовження йому судом строку на прийняття спадщини не надав і позовних вимог про надання додаткового строку для прийняття спадщини у розглядуваній справі не заявляв, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Посилання заявника на те, що йому не було відомо про те, що мати є власником земельної частки (паю), не має правового значення у розглядуваній справі, оскільки судами вирішувались вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, а не про продовження строку на прийняття спадщини.

Нотаріус, відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину, в постанові від 24 січня 2020 року вказав, що ОСОБА_1 не прийнята спадщина після смерті матері, а крім того не подані правовстановлюючі документи на спадкове майно.

При цьому, виходячи зі змісту вказаної постанови нотаріуса від 24 січня

2020 року, заявником нотаріусу не надавались документи, додані до позову, а саме копія державного акту про право колективної власності на землю, розпорядження РДА № 423 від 12 грудня 2003 року, протоколу

від 14 листопада 2003 року з додатком, довідка ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 05 лютого 2020 року та архівна довідка від 09 вересня 2020 року.

За таких обставин підлягають відхиленню доводи заявника про те, що суди не звернули уваги на підстави відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Апеляційний суд правильно вказав, що позивач, посилаючись на фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном, не надав доказів, які б підтверджували ці обставини та із заявою про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не звертався.

Таким чином підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 є недоведеність факту прийняття ним спадщини у встановлений законом строк.

Посилання судів на положення статей 71, 75-80 ЦК УРСР та пропуск позивачем строку позовної давності є помилковим, однак не вплинуло на правильність вирішення справи і в силу частини другої статті 410 ЦПК України не може бути підставою для скасування правильних по суті і законних судових рішень.

Безпідставними є посилання заявника на неврахування судами попередніх інстанції висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц та у постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14, від 22 березня 2017 року у справі № 6-3063цс16, оскільки ці висновки стосуються підстав та порядку застосування судами позовної давності, а отже не є релевантними до розглядуваної справи, в якій підставою для відмови у позові є недоведеність факту прийняття спадщини.

У справі № 188/530/18 (провадження № 61-14443св19) предметом спору було визнання договору міни недійсним з підстав його невідповідності вимогам чинного на час укладення законодавства та відсутності волевиявлення сторони правочину на його укладення.

Висновки судів у розглядуваній справі не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 348/618/15-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 631/1153/13-ц,

від 05 березня 2021 року у справі № 585/2993/17.

Колегія суддів також відхиляє посилання заявника на визнання відповідачем позовних вимог ОСОБА_1 як безумовну підставу для ухвалення судом рішення про задоволення позову.

За змістом статті 206 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення позову у разі визнання відповідачем позову лише за наявності для того законних підстав.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові

від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц.

Доводи касаційної скарги спрямовані на необхідність переоцінки доказів у справі, підлягають відхиленню, оскільки встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до частини другої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанції при вирішенні справи по суті, в межах заявлених вимог та з урахуванням наданих доказів, правильно застосовано норми матеріального права, які, зокрема, регламентують порядок та строки прийняття спадщини, і не допущено порушень норм процесуального права, за яких судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 02 березня

2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников