ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 695/355/20
Провадження № 22-ц/821/552/21
Категорія: НОМЕР_1

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Єльцова В.О.

за участю секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій»

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» адвоката Наконечної Альони Вікторівни на заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2020 року (ухвалене у приміщенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Степченка М.Ю.) у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживача, ділової репутації, визнання інформації недостовірною, зобов?язання спростувати недостовірну інформацію та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

17 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: ТОВ «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживача, ділової репутації, визнання інформації недостовірною, зобов?язання спростувати недостовірну інформацію та стягнення моральної шкоди, посилаючись в обгрунтування заявленого позову на те, щопід час оформлення заявки на кредит йому випадково стало відомо про надання АТ КБ «Приватбанк» без його письмової згоди особистої конфіденційної інформації про нього необмеженому колу осіб, шляхом незаконного надання відомостей до кредитної історії, котра є неправдивою та псує його ділову репутацію. Звернувшись до ТОВ «Українське бюро кредитних історій», зазначає ОСОБА_1 , він отримав звіт, який підтверджує факт незаконного надання відповідачем до бюро кредитних історій особистої інформації про позивача та про факт укладення і виконання кредитного договору.

Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що 08 травня 2008 року він підписав із АТ КБ «Приватбанк» Анкету-заяву на отримання кредиту, яка не містить надання згоди позивачем на збір, зберігання, використання та поширення персональних даних, інформації про стан кредиту та передання до Бюро кредитних історій.

В зв`язку із тим, що надана відповідачем інформація щодо кредитного договору № SАMDN9470, на думку позивача є незаконною, такою, що поширена без його згоди, псує його ділову репутацію, принижує честь і гідність в очах необмеженого кола осіб, які можуть знайомитися з кредитною історією, ОСОБА_1 з метою захисту своїх порушених прав звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із відповідним позовом та уточнившись з позовними вимогами, остаточно просив постановити судове рішення, яким визнати недостовірною та такою, що надана всупереч положенням Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» відповідачем для формування кредитної історії позивача по кредитному договору № SАMDN9470 без письмової згоди на це позивача, як суб`єкта кредитної історії; зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, надану ним для формування кредитної історії позивача по кредитному договору третій особі - ТОВ «Українське бюро кредитних історій»; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 23 615,00 грн. та визначити порядок виконання рішення суду, зазначивши, що воно є підставою для ТОВ «Українське бюро кредитних історій» внести зміни в кредитну історію позивача відповідно до п.2 ч.1 ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», вилучивши з неї всю інформацію, надану про позивача, подану відповідачем щодо кредитного договору без письмової згоди позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що надана всупереч положенням Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» від 23 червня 2002 року №2704-IV Акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» інформацію для формування кредитної історії ОСОБА_1 по кредитному договору № SAMDN9470.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що за відсутності відомостей про надання позивачем письмової згоди на формування відносно нього кредитної історії, на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього, передача відповідачем третій особі інформації по кредитному договору № SAMDN9470 та формування цієї кредитної історії є вчиненими із порушеннями вимог Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Що стосується інших позовних вимог, то вони, на думку суду першої інстанції, є неконкретизованими та недоведеними, а тому не підлягають до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 22 лютого 2021 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» адвокат Наконечна А.В. вважаючи, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а рішення постановлене при недостатньо повному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, просила заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2020 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що інформація щодо наявності заборгованості за кредитним договором є недостовірною. Отже, твердження позивача про те, що інформація є недостовірною є лише припущенням та не підтверджується жодним належним та допустимим доказом. Також в апеляційній скарзі зазначено, що твердження позивача про те, що дія кредитного договору припинена, а Банк незаконно нарахував йому відсотки є таким, що не відповідає дійсності з огляду на отриману кредитну історію від Банку та не спростовано жодним належним та допустимим доказом з боку позивача. Отже вважає, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що дана інформація є недостовірною.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до заяви № 052770329 від 08 травня 2008 ОСОБА_1 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку № НОМЕР_2 із кредитним лімітом 500,00 грн. Заява не містить згоди позивача на збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію. Також заява не містить даних про умови та строк дії кредитного договору. Разом з тим, на зворотній стороні заяви зазначений номер договору SAMDN9470. (а.с.10).

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 05 лютого 2018 року у справі № 695/592/17, залишеним без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 18 квітня 2018 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором від 08 травня 2008 року у сумі 87 394,27 грн., із якої: 6 425,31 грн. заборгованість за кредитом, 72 676,94 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 3 892,29 грн. заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. фіксована частина штрафу, 4 149, 73 грн. процентна складова штрафу, у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності. (а.с.13-15)

Згідно кредитного звіту «Фінансові зобов`язання СКІ» на ім`я ОСОБА_1 , станом на 12 лютого 2020 року наявна інформація по кредитному договору SAMDN9470, згідно якої він отримав кредит 25 квітня 2008 року, поточна заборгованість складає 24 159,20 грн., поточна прострочена заборгованість 22 692,77 грн., термін кредиту до 25 квітня 2021, донор інформації ПриватБанк. (а.с.5-8)

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ТОВ «Українське бюро кредитних історій» адвоката Наконечної А.В. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

У справі, що переглядається, спір виник між фізичною особою (позивачем), банком (відповідач) та бюро (третя особа) щодо незаконності передання банком до кредитної історії позивача інформації про наявність кредитної заборгованості.

У статті 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» закріплено, зокрема, що:

бюро кредитних історій - юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію;

кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону;

користувач Бюро - юридична або фізична особа суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до Договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію;

кредитний правочин - правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування);

суб`єкт кредитної історії - будь-яка юридична або фізична особа, яка уклала кредитний правочин та щодо якої формується кредитна історія.

У частині першій статті 4 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» визначено, зокрема, що принципами формування та доступу до інформації, яка складає кредитну історію, є: збір і надання інформації, що складає кредитну історію, виключно за згодою суб`єкта цієї кредитної історії.

У частині першій статті 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» передбачено, зокрема, що джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» інформація для формування кредитної історії надається користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з користувачем.

(Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі 757/74536/17 (провадження № 61-17765св19))

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що надання користувачем, в даному випадку відповідачем, інформації до кредитної історії можливе тільки з наявної письмової згоди суб`єкта кредитної історії (позивача) на збір, зберігання, використання та поширення через бюро інформації про нього.

Як вбачається з умов кредитного договору № SAMDN9470, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , такої згоди позивач відповідачу не надавав.

Також в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація про надання ОСОБА_1 окремої письмової згоди на це.

Обєктивних даних про право банка на доведення до відома третіх осіб інформації про заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором не має, як немає і будь-якої письмової згоди ОСОБА_1 на доведення до відома третіх осіб інформації про його заборгованість за кредитом, матеріали справи не містять, у звязку із чим суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що надання АТ КБ «Приватбанк» інформації відносно ОСОБА_1 до кредитної історії відбулося із порушенням вимог Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», а тому правильно задовольнив позов ОСОБА_1 в цій частині.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що інформація по кредитному договору була передана АТ КБ «ПриватБанк»до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» без порушення вимог чинного законодавства, є неаргументованими.

Інші доводи, наведені ТОВ «Українське бюро кредитних історій» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції з наданням належної правової оцінки всім фактичним обставинам даної справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу, подану представником товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» адвокатом Наконечною Альоною Вікторівною залишити без задоволення.

Заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживача, ділової репутації, визнання інформації недостовірною, зобов?язання спростувати недостовірну інформацію та стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

В.О. Єльцов

/повний текст постанови суду виготовлений 22 квітня 2021 року/