Справа № 541/849/21
Номер провадження 2/541/555/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

30 серпня 2021 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

у складі: головуючого судді - Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Непокупної Л.М.

представника позивача, адвоката Акрітова К.К.

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно,

установив:

20 квітня 2021 року до Миргородського міськрайонного суду з відповідною позовною заявою звернулася ОСОБА_1 . В обґрунтування позову, вказала що в 2006 році позивачка придбала магазин продовольчих товарів по АДРЕСА_1 загальною площею 17,8 кв.м. В подальшому для здійснення підприємницької діяльності вона здійснила реконструкцію магазину, внаслідок якої його площа змінилась та на момент звернення до суду становить 64,5 кв.м.

В 2015 році сформовано земельну ділянку з кадастровим номером :50:054:0149, яка знаходиться по АДРЕСА_1 призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. З 2015 по даний час позивачка здійснює користування земельною ділянкою на підставі договору оренди № 11/117 від 03.03.2015. Позивачка вказує, що звернулася до Управління архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Миргородської міської ради для прийняття реконструйовану нежитлову будівлю магазину в експлуатацію. У відповідь позивачку було повідомлено, що нежитлове приміщення є об`єктами самочинного будівництва, оскільки на них відсутня проектна документація та документ, який відповідно до ст. 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» надає право на виконання будівельних робіт. Вказує, що під час проведення будівельних робіт дотримано архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми. З початку будівництва жодних заяв, претензій чи скарг не надходило. Таким чином, введення в експлуатацію магазину можливе лише після визнання у судовому порядку права власності на відповідні об`єкти. Позивачка є землекористувачем земельної ділянки на якій знаходяться самочинно збудовані об`єкти. Враховуючи вищевикладене, позивачка вважає, що її права підлягають судовому захисту, а тому була змушена звернутися до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 17 травня 2021 року відкрито провадження та призначено проведення підготовчого засідання (а.с.83).

У встановлений судом строк, представником відповідача подано відзив. Зокрема, представник відповідача підтвердив, факт проведення у 2009 році реконструкції магазину продовольчих товарів по АДРЕСА_1 без наявності проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт, чим здійснено самочинне будівництво. Стороною відповідача визнається, що самочинно збудовані позивачкою об`єкти нерухомості розташовані на земельній ділянці, якою позивачка користується згідно договору оренди. Вказані обставини зумовлюють недоотримання міським бюджетом повноцінної орендної плати за використання земельної ділянки під розміщення об`єктів торгівлі та податку на нерухоме майно. При вирішенні справи, сторона відповідача покладалася на розсуд суду, розгляд справи прохали провести за відсутності їх представника.

Позивачка правом на подання відповіді на відзив не скористалася.

Представник позивача, адвокат Акрітов Кіріак Костянтинович в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у поданому відзиві міститься клопотання про проведення розгляду справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 27.12.2006 позивачка придбала у ОСОБА_2 магазин продовольчих товарів по АДРЕСА_1 загальною площею 17,8 кв.м, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу (а.с.62).

Сторонами визнається, що у 2009 році позивачка здійснила реконструкцію приміщення магазину, внаслідок якої його площа змінилась та момент звернення до суду становить 64,5 кв.м.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За нормами ч. 3 ст. 375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу (ч.4 ст.375 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Позивачка ОСОБА_1 належного дозволу чи затвердженого проекту на реконструкцію нежитлової будівлі магазину по АДРЕСА_1 суду не надала.

З диспозиції норми ч. 1 ст. 376 ЦК України випливає, що за наявності недотримання забудовником хоча б одного припису, який міститься в ній, будівництво вважається самочинним.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила (або здійснює) самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Разом з тим, в частині п`ятій цієї статті закріплено право особи, яка здійснила самочинне будівництво, звернутись до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване на власній земельній ділянці нерухоме майно, при умові, що воно є завершеним і цим будівництвом не порушено права інших осіб.

Загальною вимогою і підставою для можливого визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва в судовому порядку залишається виконання особою приписів, встановлених ч. 1 ст. 376 ЦК України, тобто отримання належних дозволів та висновків в адміністративному порядку на відповідність здійсненого будівництва державним будівельним, санітарним та іншим нормам, як це вимагається для прийняття будівництва в експлуатацію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461 затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, яким визначений механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Технічне обстеження проводиться суб`єктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із Законом України «Про архітектурну діяльність» одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою- підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат.

На підставі інформації, отриманої під час технічного обстеження, з урахуванням виду, складності, технічних та інших особливостей об`єкта, проведених заходів, передбачених цим пунктом, а також даних технічного паспорта, проектної та іншої технічної документації на об`єкт (за наявності) виконавець проводить оцінку технічного стану об`єкта та складає звіт про проведення технічного обстеження за формою, наведеною в додатку до цього Порядку.

Згідно роз`яснень, наведених в пункті 14 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», - на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (ч. 3 ст. 375 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що на момент розгляду справи позивачка є користувачем земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти самочинного будівництва. Земельна ділянка перебуває у комунальній власності. З поданого відповідачем відзиву вбачається, що орган місцевого самоврядування не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомості, оскільки це надасть можливість для отримання повноцінної орендної плати за використання земельної ділянки під розміщення об`єктів торгівлі та стягнення податків на нерухоме майно, а отже сприятиме наповненню міського бюджету.

В позасудовому порядку вирішити спір між сторонами не вдалося. Позивачка зверталася до Управління архітектурного та державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Миргородської міської ради із заявою щодо введення в експлуатацію нежитлової будівлі магазину по АДРЕСА_1 , проте отримала відмову в прийнятті даних об`єктів в експлуатацію. Роз`яснено, що прийняття в експлуатацію можливо на підставі рішення суду (а.с.77).

За результатами проведення технічного обстеження, експертом Штанько Наталією Григорівною складено Звіт, в якому встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації магазину продовольчих товарів по АДРЕСА_1 .

Відомостей про порушення самочинним будівництвом прав третіх осіб, судом не виявлено.

За таких обставин, позивачем доведено настання обставин, з наявністю яких закон пов`язує можливість визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Тому на переконання суду, позовна заява є аргументованою, вимоги ґрунтуються на законі, а отже підлягають до задоволення.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 141, 258, 263, 264, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 392, 328, 375-376 ЦК України, суд, -

ухвалив :

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 повністю.

Взнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на самовільно збудовану нежитлову будівлю: магазин продовольчих товарів розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 64,5 кв.м., що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :50:054:0149 площею 0,0086 га.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 31.08.2021 року.

С Суддя О. А. Городівський