справа № 208/8417/20
№ провадження 2-з/208/142/21
УХВАЛА

Іменем України

04 червня 2021 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П., розглянув клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бєліка Сергія Петровича «про витребування доказів», суд-

встановив:

У грудні 2020 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач ОСОБА_1 , просить:

-стягнути аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мініуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття;

-стягнути аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за минулий час в сумі 31 637 (тридцять одна тисяча шістсот тридцять сім) грн.;

-допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу 2 000 (дві тисячі) грн. за один місяць.

14 грудня 2021 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку спрощеного позовного провадження.

04 червня 2021 року через канцелярію суду представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Бєліком Сергієм Петровичем подано клопотання про витребування доказів, а саме:

-витребувати від Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова (ВНМУ), (розташованого за адресою вулиця Пирогова, будинок № 56, місто Вінниця, 21018) наступні відомості: чи лікується, знаходиться на диспансерному обліку та з якими захворюваннями ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Розглянувши заяву, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватись норм процесуального законодавства.

Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Частиною другою статті 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження.

За нормою ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до статті 83 ЦПК України:

1. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

2. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

3. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

4. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

5. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

6. У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин.

Відповідно ст. 32 Конституції України, Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Ст. 285 ЦК України регулює право на інформацію про стан свого здоров`я:

Ч. 1. Повнолітня фізична особа має право на достовірну і повну інформацію про стан свого здоров`я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються її здоров`я.

Ч. 2. Батьки (усиновлювачі), опікун, піклувальник мають право на інформацію про стан здоров`я дитини або підопічного.

Ч. 3. Якщо інформація про хворобу фізичної особи може погіршити стан її здоров`я або погіршити стан здоров`я фізичних осіб, визначених частиною другою цієї статті, зашкодити процесові лікування, медичні працівники мають право дати неповну інформацію про стан здоров`я фізичної особи, обмежити можливість їх ознайомлення з окремими медичними документами.

Ч. 4. У разі смерті фізичної особи члени її сім`ї або інші фізичні особи, уповноважені ними, мають право бути присутніми при дослідженні причин її смерті та ознайомитись із висновками щодо причин смерті, а також право на оскарження цих висновків до суду.

Відповідно приписів ст. 286 ЦК України, фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Фізична особа зобов`язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків або з інших джерел.

Обов`язок надання медичної інформації регламентує ст. 39 ЗУ «Про охорону здоров`я».

Відповідно до ст. 39-1 ЗУ «Про охорону здоров`я», пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні.

Вивчивши письмові матеріали справи, враховуючи те, що витребування зазначених доказів та інформації може порушити право особи на таємницю про стан його здоров`я, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.81-84, 258-260 ЦПК України, суд -

постановив:

Клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бєліка Сергія Петровича «про витребування доказів» - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Івченко Т. П.