Житомирський апеляційний суд
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу № 295/15568/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Полонець С.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, у якому просила стягнути із відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 8500 гривень щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.03.2020 року розірвано шлюб між нею та ОСОБА_2 . Вирішено питання місця проживання доньки. Вказує, що до листопада 2020 року відповідач проживав у її квартирі та брав участь у вихованні їх спільної доньки, регулярно перераховував кошти для забезпечення належного життя дитини. Проте, з листопада 2020 року відповідач повністю усунувся від обов`язку утримувати малолітню доньку. Зазначає, що ОСОБА_2 працює водієм далекобійником, орієнтовний розмір його заробітку складає 2000 Євро на місяць, придбав квартиру, вартість якої складає 28 000 дол. США та володіє автомобілем, орієнтовною вартістю 4000 дол. США. Вказує, що інших дітей у нього немає, будь - яких інших фінансових зобов`язань щодо утримання також немає. Враховуючи наведене, вважає, що несплата відповідачем коштів на утримання їх доньки ставить їх у скрутне матеріальне становище, що призводить до порушення прав дитини на нормальний розвиток.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн, щомісячно, починаючи з 21.12.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн судового збору. В решті вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати частково та ухвалити нове судове рішення про стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не було перевірено обставин його працевлаштування в тому числі за межами України, чи отримує офіційну заробітну плату та її розмір. Зазначає, що сплачені ним кошти протягом 2020 року, що зазначені в судовому рішенні судом не перевірялися на предмет їх походження та джерела отримання, а набуте у власність нерухоме майно жодним чином не може підтверджувати його фінансовий стан. Вважає, що стягнута з нього сума коштів є значною та не співмірною з отриманими доходами, які мають нерегулярний характер.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.03.2020 року розірвано.

Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.10.2013 року.

Відповідно до копії довідки № 208 від 15.12.2020, виданої товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство-5» на утриманні ОСОБА_1 знаходиться син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають разом з нею.

Як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідач здійснював перерахування коштів на утримання доньки, а саме в червні 2020 року 200 Євро та з липня по вересень - по 150 Євро на місяць.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідач 24.11.2020 року набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріальний стан відповідача з огляду на розмір коштів, які він перераховував позивачу дозволяє стягувати аліменти у розмірі 5000,00 грн на місяць.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з врахуванням наступного.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 цієї статті).

Колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Врахувавши наведені положення закону та вимоги позовної заяви ОСОБА_1 звернулася до суду про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовуючи позов посилалась на те, що відповідач працює далекобійником в польській фірмі «Hegelmann Poland» вахтовим методом та орієнтовний розмір його заробітку складає 2000 євро в місяць. Проте, позивачем не надано первинних документів, які б підтверджували факт працевлаштування відповідача та отримання ним доходу у зазначеному розмірі, що в сукупності привело б до висновку про те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі.

Разом з тим, відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, а тому може працювати та сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 .

Жодних належних, допустимих доказів на підтвердження свого майнового стану, розміру своїх доходів, а також тимчасового характеру заробітків ОСОБА_2 не надав як до місцевого суду, так і до суду апеляційної інстанції. Про будь-які перешкоди, що позбавляють його можливості працевлаштуватися та сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі відповідач не повідомив.

Виходячи із встановлених обставин справи, засад розумності, виваженості, враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів до 3000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За таких обставин, рішення суду підлягає зміні в частині розміру стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі з 5000,00 грн до 3000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що позовна заява ОСОБА_1 задоволена на 37,5 % (з 8000, 00 грн до 3000,00 грн), тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави підлягає зменшенню з 840,80 грн до 300,00 грн (37,5% від 840,80 грн).

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір у сумі 1261,20 грн, його апеляційну скаргу задоволено на 60 % (з 5000, 00 грн до 3000,00 грн), а тому на користь ОСОБА_2 підлягає компенсація судового збору за рахунок держави у сумі 756,72 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 січня 2021 року змінити.

Зменшити суму стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі з 5000,00 грн щомісячно до 3000,00 грн щомісячно.

Зменшити суму стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору з 840,80 грн до 300,00 грн.

Компенсувати ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 756,72 грн за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді