Справа № 431/4069/20
Провадження № 22-ц/810/496/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 квітня 2021 року, ухваленого судом у складі: судді Ткач О.В. в приміщенні того ж суду

у цивільній справі про стягнення заборгованості,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк»

відповідач - ОСОБА_1

встановив:

У вересні 2021 року АТ «Перший Український міжнародний банк» звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивований тим, що 25 вересня 2012 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1463, на підставі якого відповідачці видано кредитну картку з лімітом овердрафту у сумі 6 956 грн, який згодом було збільшено до 14 613,98 грн. 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесан Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». На баланс ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», внаслідок приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за кредитним договором. У зв`язку із порушенням умов сплати кредиту відповідачкою станом на 21 вересня 2020 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 48074 грн 98 коп, з яких: 16042,65 грн - заборгованість за кредитом; 24725,33 грн - заборгованість по процентам; 7307 грн - штрафні санкції. На підставі чого позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 48074,98 грн, а також судові витрати по справі.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 15 квітня 2021 року позовні вимоги АТ «Перший Український міжнародний банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 48 074 грн 98 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про стягнення з неї суми заборгованості за кредитом та процентами, оскільки не звернув уваги, на те, що позивач звернувшись до суду 29 вересня 2020 року пропустив трирічний строк позовної давності, про застосування якої нею заявлено у суді першої інстанції, проте це взагалі не враховано та не розглянуто судом першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала умов укладеного з позивачем кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, тому заявлені вимоги про стягнення кредитної заборгованості за кредитом в загальному розмірі 48 074 грн 98 коп, з яких: 16042,65 грн - заборгованість за кредитом; 24725,33 грн - заборгованість процентами; 7307 грн - штрафні санкції підлягають стягненню.

Судом встановлено, що 25 вересня 2012 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1463, на підставі якого їй видано кредитну карту з лімітом овердрафту 6956 грн, який було збільшено до 14613,98 грн.

21 березня 2019 року позивач направив на адресу відповідачки письмову вимогу про виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 1463 від 25 вересня 2012 року, однак добровільно заборгованість відповідачкою не погашена.

На підставі вказаного суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачкою під час вирішення судом справи заявлено вимогу про застосування строків позовної давності до вимог позивача, що судом не розглянуто, відповідно не надано належної оцінки підставам наведеним відповідачкою у відзиві щодо застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ст.ст. 509 ч.1, 526 ч.1, 527 ч.1, 530 ч.1, 610 ч.1, 612 ч.1 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

25 вересня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 1463, відповідно до якого відповідачка отримала кредитну карту з лімітом овердрафту у сумі 6 956 грн, який згодом було збільшено до 14 613.98 грн. 19 липня 2016 року публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилось шляхом приєднання до публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк». Банк виконав свої зобов`язання і надав ОСОБА_1 кредитні кошти. Відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором і допустила заборгованість з повернення кредиту, процентів, комісії та неустойки у вигляді штрафів. Станом на 21 вересня 2020 року Банк нарахував заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 48 074,98 гривень, з яких 16 042,65 гривень заборгованість за кредитом, 24 725,33 гривень заборгованість по процентам; 7 307 гривень штрафні санкції.

29 вересня 2020 року Банк звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 48 074,98 гривень, на який 24 березня 2021 року відповідачка подала відзив, в якому просила, зокрема, відмовити у позові з підстав пропуску Банком строку позовної давності.

Позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо, ст. ст. 257 ч.1, 261 ч.1, 262 ч.1, 266 ч.1 ЦК України).

Зі змісту п. 2.4 частини 1 «Інформація про Клієнта» кредитного договору № 1463 від 25 вересня 2012 року вбачається, що строк користування овердрафтом складає 24 місяці, а преамбула договору зазначає, що пропозиція є чинною для прийняття (акцепту) банком протягом 30 календарних днів від дати її підписання ОСОБА_1 (25 вересня 2012 року), тобто до 25 жовтня 2012 року.

З огляду на викладене, строк користування кредитними коштами на умовах оведрафту, виходячи зі змісту п. 2.4 частини 1 «Інформація про Клієнта» кредитного договору № 1463 від 25 вересня 2012 року, сплинув через 24 місяці після дати пропозиції, а саме, 25 жовтня 2014 року. Отже, до 25 жовтня 2014 року ОСОБА_1 мала сплатити на користь Банка всі платежі по кредиту, а також проценти, комісію і штрафи.

Зважаючи на викладене, Банк мав звернутись за захистом порушеного права про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1463 від 25 вересня 2012 року в межах строків позовної давності, тобто в період з 25 жовтня 2014 року по 25 жовтня 2017 року.

Між тим, із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 1463 від 25 вересня 2012 року Банк звернувся 29 вересня 2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Згідно ст. ст. 264 ч.ч.1,2, 265 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Зважаючи на те, що Банк звернувся за захистом порушеного права про стягнення заборгованості за кредитом, процентами, комісією і неустойкою у вигляді штрафу поза межами строків позовної давності, відповідачка подавала до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову Банку у позові за пропуском строку позовної давності.

Банк звернувся із позовом про захист порушеного права з пропуском строку позовної давності, тому відсутні підстави для ствердження про порушення прав особи за захистом яких вона звернулась до суду.

Відповідно до ст. 376 ч.ч.1,2 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про задоволення позову, який заявлений з пропуском строку позовної давності, суд неповно з`ясував обставини справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд порушив і неправильно застосував норми матеріального права ст. ст. 257 ч.1, 261 ч.1, 262 ч.1, 266 ч.1, 267 ч.4, 530 ч.1 ЦК України, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Відповідно до ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційна скарга відповідачки підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову Банку у позові, тому відповідачка має право на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги сплачених у розмірі 3 153 гривень, які документально підтверджені (а.с.87).

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, ст. 376 ч.ч.1,2, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 квітня 2021 скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Відмовити акціонерному товариству «Перший Український міжнародний Банк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1463 від 25 вересня 2012 року в розмірі 48074,95 гривень.

Стягнути з акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» (, місцезнаходження: вул. Андріївська, буд. 4, м Київ, 04070) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді В.В. Кострицький

М.В. Назарова