Номер провадження: 22-ц/813/2799/21
Номер справи місцевого суду: 511/99/17
Головуючий у першій інстанції Панчук А.І.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Роздільнянська міська Рада Одеської області, про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками та усунення перешкод в користуванні власністю, що належить на праві спільної сумісної власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.07.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

12.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Роздільнянська міська Рада Одеської області, про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками та усунення перешкод в користуванні власністю, що належить на праві спільної сумісної власності, в якому просив здійснити в натурі виділ будинку господарських будівель, земельної ділянки, розташованих за адресою АДРЕСА_1 , який складається з будинку «А» загальною площею, 59,60 кв.м., житловою площею 22.50 кв.м. та господарських будівель зазначених під літерами «Б»-сарай, «В»- гараж, «Г»- літня розташований на земельній ділянці площею 0,100 га., мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до договору міни він та відповідачі стали власниками зазначеного будинку та між сторонами спочатку був встановлений порядок користування даним майном і він займав одну кімнату в зазначеному будинку. Однак стосунки між сторонами погіршились та відповідачі перешкоджають ОСОБА_1 в користуванні вказаним майном. Враховуючи виникли суперечки між сторонами стосовно користування майном та неможливість позасудового врегулювання спору, позивач був вимушений звернутись до суду з зазначеним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.07.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Виділино та визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 32/100 частини (в натурі) будинку з господарчими спорудами за адресою АДРЕСА_1 , яка складається з: по житловому будинку «А,а.а.1» кімната 1- 4 площею 8,3 кв.м вартістю 31913 грн., кухня 1-3 площею 11,2 кв.м вартістю 43064 грн., гараж під літ «В» вартістю 30116 грн. Всього на суму 105093 грн, що складає 32/100 частки нерухомого майна по АДРЕСА_1 . Виділино та визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право приватної сумісної власності в розмірі 68/100 частки нерухомого майна по АДРЕСА_1 , яка складається з: кімнати 1-5 площею 14,2 кв.м вартістю 54600 грн., коридору 1-1 площею 5,9 кв.м вартістю 22 686 грн., коридору 1-2 площею 3,5 кв.м вартістю 13 457 грн. Всього на суму 90743 грн., що складає 28/100 частки нерухомого майна по АДРЕСА_1 . Кімната 1-6 площею 16,5 кв.м вартістю 63442 грн., прибудова (сарай) літ «Б» вартістю 14695 грн., літня кухня літ «Г» вартістю 44184 грн., веранда літ «г» вартістю 8595 грн. Всього на суму 130916 грн, що складає 40/100 частки нерухомого майна по АДРЕСА_1 . Загальна вартість майна складає 130916 грн +90743 грн = 221659 грн або 68/100 частки нерухомго майна.

Зобов`язано відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не перешкоджати в користуванні та володінні нерухомим майном, що складає 32/100 частки нерухомого майна по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при ухвалені рішення вийшов за межі позовних вимог, зобов`язавши відповідачів не перешкоджати в користуванні та володінні нерухомим майном, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялися. Також ОСОБА_2 зазначає, що судом не враховано те, що житловий будинок належить трьом особам, по 1/3 частині кожному, і ці особи мешкають окремо, це три різні родини. Експертом було встановлено, що житловий будинок має дві житлові кімнати, однак експерт надала суду два варіанти поділу будинку з зазначенням того, що одному з співвласників буде виділена підсобна кімната, яка не є житловою, а тому один з співвласників будинку, якому може бути виділена така частка з будинку, не зможе зареєструвати право власності на неї. ОСОБА_2 звертає увагу на те, що відповідно до до вимог чинного законодавства не можливо в натурі поділити житловий будинок, так як житлова площа будинку. яка підлягає поділу не відповідає встановленим нормам.

10 квітня 2019 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла промова по справі, відповідно до якої позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.08.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.07.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Роздільнянська міська Рада Одеської області, про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками та усунення перешкод в користуванні власністю, що належить на праві спільної сумісної власності було залишено без руху.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07.09.2018 року провадження у вказаній цивільній справі було відкрито.

Ухвалою від 08.10.2018 року цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.07.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Роздільнянська міська Рада Одеської області, про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками та усунення перешкод в користуванні власністю, що належить на праві спільної сумісної власності було призначено до розгляду.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

В порядку ч.6ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи Одеського апеляційного суду визначено 03.01.2019.

Згідно до ч.5ст.31 ЦПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.01.2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Роздільнянська міська Рада Одеської області, про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками та усунення перешкод в користуванні власністю, що належить на праві спільної сумісної власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.07.2018 року було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 08.11.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.12.2019 року вказану цивільну справу було прийнято до провадження головуючого судді Князюка О.В. та призначено до розгляду.

У судовому засіданні позивач - ОСОБА_1 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та їх представник - ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали, просили суд її задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до Договору міни сторони є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 .

З висновку судової будівельно-технічної експертизи №16-2017 від 29.12.2017 року вбачається, що в разі поділу майна не можливий ідеальний поділ майна, долі будуть нерівними, що в свою чергу тягне за собою наслідки у вигляді виплати компенсації однієї сторони за якою суд визнає більшу частку тій стороні, за якою суд визнає меншу частку з загальної вартості майна.

Експертом запропоновано наступні варіанти поділу будинку:

Варіант І

Співвласник І:

По житловому будинку «А,а.а.1»

Кімната 1-5 площею 14.2 кв.м вартістю 54600 гривень Коридор 1-1 площею 5,9 кв.м. вартістю 22 686 грн.

Коридор 1-2 площею 3,5 кв.м вартістю 13 457 грн.

Всього на суму 90743 грн., що складає 28/100 частки нерухомого майна по АДРЕСА_1

Співвласнику II - По житловому будинку « А,а.а. 1»

Кімната 1- 4 площею 8,3 кв.м вартістю 31913 грн.

Кухня 1-3 площею 11,2 кв.м вартістю 43064 грн. Гараж під літ « В» вартістю 30116 грн.

Всього на суму 105093 грн, що складає 32/100 частки нерухомого майна по АДРЕСА_1 .

Співвласник III

По житловому будинку « А,а. а. 1»

Кімната 1-6 площею 16,5 кв.м вартістю 63442 грн.

Прибудова( сарай) літ « Б» вартістю 14695 грн.

Літня кухня літ « Г» вартістю 44184 грн.

Веранда літ «г» вартістю 8595 грн.

Всього на суму 130916 грн, що складає 40/100 частки нерухомого майна по АДРЕСА_1 .

Всього вартість робіт по переобладненню об`єкту нерухомості по варіанту І складе 56376 гривень.

Варіант ІІ

Співвласник І:

По житловому будинку «А,а.а.1»

Кімната 1-5 площею 14.2 кв.м вартістю 54600 гривень Коридор 1-1 площею 5,9 кв.м. вартістю 22 686 грн.

Всього на суму 77286 грн., що складає 24/100 частки нерухомого майна по АДРЕСА_1

Співвласнику II - По житловому будинку « А,а.а. 1»

Кімната 1- 4 площею 8,3 кв.м вартістю 31913 грн.

Кухня 1-3 площею 11,2 кв.м вартістю 43064 грн.

Коридор 1-2 площею 3,5 кв.м вартістю 13 457 грн.

Гараж під літ « В» вартістю 30116 грн.

Всього на суму 118550 грн, що складає 36/100 частки нерухомого майна по АДРЕСА_1 .

Співвласник III

По житловому будинку « А,а. а. 1»

Кімната 1-6 площею 16,5 кв.м вартістю 63442 грн.

Прибудова( сарай) літ « Б» вартістю 14695 грн.

Літня кухня літ « Г» вартістю 44184 грн.

Веранда літ «г» вартістю 8595 грн.

Всього на суму 130916 грн, що складає 40/100 частки нерухомого майна по АДРЕСА_1 .

Всього вартість робіт по переобладненню об`єкту нерухомості по варіанту І складе 85922 гривень.

Позивачем до суду першої інстанції було надано заяву відповідно до якої він просив суд не враховувати саме витрати по переобладнанню будинку частки співвласника 1, витрати по переобладнанню позивач ( ОСОБА_1 ) буде проводити за свій рахунок, з відповідачів компенсацію витрат по переобладнанню та компенсацію за більшу частку в 4/100 отримувати не бажає, та просить дану компенсацію з відповідачів не стягувати. Тобто фактично попросив виділити йому варіант № 1.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П.п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За ч. 2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до вимог статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми закону виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Порядок проведення таких робіт та розрахунок часток визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом МЖКГ України від 18 червня 2007 року № 55.

Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, що призвело до неможливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права шляхом здійснення поділу житлового будинку в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 2 статті 183 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (частина 2 статті 364 ЦК України).

Таким чином, виділ може мати місце виключно при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

При виділі у власність позивача частини спірного будинку, суд повинен зазначити в рішенні яка частка виділяється відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача.

При цьому, загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати, зокрема: чи дійсно є можливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством тощо.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 грудня 2017 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

За наслідками проведення судової будівельно-технічної експертизи, експертом запропоновано два варіанти поділу спірного майна.

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Встановивши технічну можливість виділу позивачу конкретних приміщень у житловому будинку, суд першої інстанції, дійшов висновку про задоволення цих позовних вимог і здійснив виділ в натурі за варіантом № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Апеляційний суд, дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку, що запропонований експертом варіант розподілу найбільш відповідає ідеальним часткам сторін у житловому будинку, надає можливість кожному власнику обслуговувати свої будівлі та споруди, не порушує будівельних і санітарних норм та правил протипожежної безпеки, забезпечує можливість вільного проходу і проїзд сторонам до їх частин будинку і господарських споруд.

Зібраними у справі доказами, підтверджується наявність технічної можливості такого поділу і відсутність для цього перешкод.

Агументи апеляційної скарги у відповідній частині є ідентичними доводам, що були викладені заявником в суді першої інстанції, не спростовують висновків суду, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду першої інстанції, яким була надана належна оцінка.

Разом з тим, обгрунтованими є доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , що суд першої інстанції при ухвалені рішення вийшов за межі позовних вимог, зобов`язавши відповідачів не перешкоджати в користуванні та володінні нерухомим майном, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялися.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Цей принцип диспозитивності у цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема впливають на виникнення, рух, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на зміну предмета або підстав позову), випливають з участі у розгляді справи, забезпечують сторонам належний судовий захист.

Виходячи із викладеного, рішення суду першої інстанції не може вважатись законним та обгрунтованим та підлягає скасуванню у відповідній частині.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.07.2018 року в частині зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_8 не перешкоджати в користуванні та володінні нерухомим майном, що складає 32/100 частки нерухомого майна по АДРЕСА_1 скасувати.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.08.2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе