Справа № 453/1143/14-ц
Провадження № 2/456/66/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2021 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бучківської В. Л.

при секретарі Березіній Л.В.

з участю представника позивача - адвоката Червінського І.М.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката Вуйцик О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и в :

Підстава позову /позиція позивача/: Позивач звернувся до суду з позовом, та уточнивши позовні вимоги /Т.3 а.с.167/ просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 137083, 64 доларів США; стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 137083, 64 доларів США; ухвалити рішення про звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 загальною площею 274 кв. м., житловою площею 116, 7 кв. м. та земельну ділянку, на якій він розташований за тією ж адресою, що є виділеною у натурі і межі якої визначено на місцевості, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1000 га., кадастровий номер: :01:006:0016, що належать ОСОБА_2 на праві власності, шляхом продажу предмету іпотеки на електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в розмірі 137083, 64 доларів США; встановити спосіб реалізації предмету іпотеки за іпотечним договором від 08.05.2008 шляхом проведення електронних торгів з початковою ціною продажу, визначеною в ході виконавчого провадження суб`єктом оціночної діяльності відповідно до вимог чинного законодавства; стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір в розмірі 3441,00 грн. В обгрунтування позову покликається на те, що згідно кредитного договору № 049-2008-1424 від 08.05.2008 відповідач ОСОБА_1 08.05.2008 отримала кредит у розмірі 135 000, 00 доларів США з кінцевим терміном повернення - 01.05.2025. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором ВАТ «Універсал Банк» та відповідач ОСОБА_2 08.05.2008 уклали договір поруки № 049-2008-1424-Р/1. Із відповідачем ОСОБА_3 також 08.05.2008 було укладено договір поруки № 049-2008-1424-Р/2. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором ВАТ «Універсал Банк» та відповідач ОСОБА_2 уклали 08.05.2008 договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюком О.І. і зареєстровано у реєстрі за № 816. Взяті на себе зобов`язання згідно кредитного договору № 049-2008-1424 від 08.05.2008 відповідач ОСОБА_1 не виконує, що призвело до значної заборгованості, яка, згідно поданого розрахунку станом на 04.04.2014 складала 137 083 доларів США, 64 центи, що у національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку було еквівалентно 1 538 517 грн. 11 коп., з них: прострочена заборгованість по кредиту - 129921, 52 долари США, відсотки - 6642, 91 долари США, підвищені відсотки - 519,21 долари США.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Червінський І.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві та уточненнях до позовних вимог та вказав, що звернення до суду 07.08.2014 обумовлено вчиненням виконавчого напису у 2009 році, який в подальшому судовими інстанціями було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Позиція відповідачів: 07.02.2018 відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідачі позов не визнають, вважають його необгрунтованим, безпідставним та таким, що не підтверджений жодними доказами у справі. З аналізу та вивчення матеріалів кредитного договору від 01 серпня 2008 року, слідує, що в його змісті є відсутніми встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для його укладення, а саме позивач, при укладанні спірного кредитного договору з позичальником: не здійснив належно детальний, достовірний та об`єктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту згідно імперативних вимог п.2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168; не зазначив належно вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості згідно вимоги п.3.4 Правил; Не визначив належно реальну процентну ставку в порушення вимоги п.3.3 Правил; Не визначив та не вказав належно про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді, згідно вимоги п.3.3 «Правил», шляхом підсумовування всіх платежів здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту; В порушення вимоги п. 3.8 «Правил», Банк не встановив застереження, щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків; Всупереч вимоги п.3.4 «Правил», не зазначив про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи, а також про всі суми коштів які споживач мав сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; В порушення вимоги п.7 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», не визначив строк дії кредитного договору; Всупереч вимоги п.8 ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», не визначив порядок припинення дії кредитного договору; В порушення вимоги п.6 ч.4 ст. 11 Закону України «Ппо захист прав споживачів», не встановив істотної умови договору про дострокове розірвання кредитного договору, що не є тотожним з достроковим поверненням кредиту; Не визначив відповідальності кредитора при порушенні умов договору, шодо умов повернення і зарахування кредиту (зокрема, в разі зарахування коштів з каси банку на транзитні рахунки або на рахунки не зазначені в договорі як того вимагають норми ч.2 ст.345 ГКУ та п.9 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; В порушення вимоги ст.61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відсутнє застереження шодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення; Не здійснив оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування згідно імперативної вимоги ст. 2 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати»; Не встановив положення про інфляційне застереження та не узгодив домовленості про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки. І оскільки вищевказані обов`язкові відомості не були встановлені та не розкриті позивачем у кредитному договорі, і докази про це, не були надані суду та є відсутніми, за таких умов, кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами, в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавством. Окрім цього, зазначають, що при укладенні кредитного договору з відповідачем ОСОБА_1 її було введено в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору /зокрема, щодо його ціни та загальної вартості кредиту/, а тому він є недійсний, як такий, що укладено під приводом обману. За наведених, та інших, обставин, викладених у відзиві, просять в задоволенні позову відмовити.

23.11.2017 /Т. 3 а.с.93/; 07.02.2018 /Т.3 а.с.120/; 16.04.2019 /Т.4 а.с.128/ відповідачем ОСОБА_1 подано заяви про застосування наслідків спливу позовної давності та про відмову у позові. В обгрунтування вказаних заяв, відповідач ОСОБА_1 покликається на правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-249цс15; у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1707цс15; у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року № 6-990цс15; у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року № 6-1174цс16; у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року № 6-2251 цс 16; у поставі Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-41 цс 14; у поставі Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 10 лютого 2016 року, встановив: 16 березня 2009 року їй, поручителям та іпотекодавцю банк направив письмові вимоги про сплату боргу протягом тридцяти днів з моменту їх отримання, однак вони не виконані. На виконання цієї вимоги 09 липня 2010 року ОСОБА_1 частково сплатила борг. 10 вересня 2014 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала заяву про застосування строку позовної давності до вимог банку. Таким чином, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановив, що 16 березня 2009 року боржнику ОСОБА_1 , поручителям ОСОБА_2 , і ОСОБА_3 та іпотекодавцю ОСОБА_2 , банк направив письмові вимоги про сплату боргу протягом тридцяти днів з моменту їх отримання, однак вони не виконані. Відтак вказаний факт не підлягає доказуванню. Звідси слідує, що пред`явивши 16 березня 2009 року письмові вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор (позивач) відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Тому змінився і строк звернення до суду. Таким чином банк був зобов`язаний пред`явити позов до боржника ОСОБА_1 протягом трьох років, а до поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Оскільки позивач звернувся до суду із зазначеним позовом як до боржника, так і до поручителів з пропуском цього строку, тому просить у задоволенні позову відмовити.

10.09.2014 /Т.1 а.с.58/, 23.11.2017 /Т. 3 а.с.96/; 07.02.2018 /Т.3 а.с.130/; 16.04.2019 /Т.4 а.с.109/ відповідачем ОСОБА_2 подано заяви про застосування наслідків спливу позовної давності та про відмову у позові. В обгрунтування вказаних заяв, відповідач ОСОБА_2 покликається на правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-249цс15; у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1707цс15; у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року № 6-990цс15; у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року № 6-1174цс16; у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року № 6-2251 цс 16; у поставі Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-41 цс 14; у поставі Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 10 лютого 2016 року, встановив: 16 березня 2009 року їй, поручителям та іпотекодавцю банк направив письмові вимоги про сплату боргу протягом тридцяти днів з моменту їх отримання, однак вони не виконані. На виконання цієї вимоги 09 липня 2010 року ОСОБА_1 частково сплатила борг. 10 вересня 2014 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала заяву про застосування строку позовної давності до вимог банку. Таким чином, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановив, що 16 березня 2009 року боржнику ОСОБА_1 , поручителям ОСОБА_2 , і ОСОБА_3 та іпотекодавцю ОСОБА_2 , банк направив письмові вимоги про сплату боргу протягом тридцяти днів з моменту їх отримання, однак вони не виконані. Відтак вказаний факт не підлягає доказуванню. Звідси слідує, що пред`явивши 16 березня 2009 року письмові вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор (позивач) відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Тому змінився і строк звернення до суду. Таким чином банк був зобов`язаний пред`явити позов до боржника ОСОБА_1 протягом трьох років, а до поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Оскільки позивач звернувся до суду із зазначеним позовом як до боржника, так і до поручителів з пропуском цього строку, тому просить у задоволенні позову відмовити.

07.02.2018 /Т.3 а.с.142/; 16.04.2019 /Т.4 а.с.118/ відповідачем ОСОБА_3 подано заяви про застосування наслідків спливу позовної давності та про відмову у позові. В обгрунтування вказаних заяв, відповідач ОСОБА_3 покликається на правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-249цс15; у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1707цс15; у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року № 6-990цс15; у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року № 6-1174цс16; у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року № 6-2251 цс 16; у поставі Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-41 цс 14; у поставі Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 10 лютого 2016 року, встановив: 16 березня 2009 року їй, поручителям та іпотекодавцю банк направив письмові вимоги про сплату боргу протягом тридцяти днів з моменту їх отримання, однак вони не виконані. На виконання цієї вимоги 09 липня 2010 року ОСОБА_1 частково сплатила борг. 10 вересня 2014 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала заяву про застосування строку позовної давності до вимог банку. Таким чином, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановив, що 16 березня 2009 року боржнику ОСОБА_1 , поручителям ОСОБА_2 , і ОСОБА_3 та іпотекодавцю ОСОБА_2 , банк направив письмові вимоги про сплату боргу протягом тридцяти днів з моменту їх отримання, однак вони не виконані. Відтак вказаний факт не підлягає доказуванню. Звідси слідує, що пред`явивши 16 березня 2009 року письмові вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор (позивач) відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Тому змінився і строк звернення до суду. Таким чином банк був зобов`язаний пред`явити позов до боржника ОСОБА_1 протягом трьох років, а до поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Оскільки позивач звернувся до суду із зазначеним позовом як до боржника, так і до поручителів з пропуском цього строку, тому просить у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 просить в задоволенні позову відмовити, покликаючись на доводи, викладені у заяві про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 будучи неодноразово належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, 03.08.2021 подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності на підставі ст.223 ЦПК України та заяви про застосування наслідків спливу позовної давності /т.5 а.с.132-133/.

Представник відповідача - адвокат Вуйцик О.Б. в судовому засіданні просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити та врахувати наступне. До 01.12.2008 відповідач ОСОБА_1 сплачувала кредитні зобов`язання, зокрема 30.12.2008 сплатила 406,90 доларів США. Після цього, починаючи з 31.12.2008 дійсно розпочалися несвоєчасні та не в повному обсязі платежі. Останній платіж ОСОБА_1 здійснено 09.07.2010. Банк надіслав вимогу 18.03.2009, чим змінив строк виконання зобов`язання, і термін повернення кредиту зважаючи на наведене настав 19.04.2009. однак, зважаючи на платіж 09.07.2010 вчинений відповідачем ОСОБА_1 , термін виконання зобов`язання слід рахувати з 10.07.2010, тобто банк був вправі звернутися до суду протягом трьох років, починаючи з вказаної дати, тобто по 10.07.2013, а звернувся до суду лише 07.08.2014. А відтак, позивачем пропущено строк на звернення до суду. Щодо договорів поруки, просить суд врахувати правові приписи ч.4 ст.559 ЦК України, та звертає увагу, що в договорах поруки строк не вказано, а відтак такий підлягає обчисленню з 19.04.2009 та закінчився 19.10.2009. Зважаючи на викладене вище, просить суд також врахувати, що термін на звернення до суду з позовною вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки минув 10.07.2013, а позивач звернувся до суду 07.08.2014, а відтак, у задоволенні і цієї позовної вимоги слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Розпорядженням в.о. голови Сколівського районного суду Львівської області № 453/1143/14/5309/2018 від 24.10.2018 надіслано на адресу Стрийського міськрайонного суду Львівської області цивільну справу №453/1143/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, для розгляду по суті, оскільки суддя Микитин В.Я., який має повноваження на розгляд справ, не може брати участь у розгляді даної цивільної справи, оскільки брав участь у вирішенні цієї справи та ухвалив рішення від 27.03.2015, яке було скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016, а у суддів Брони А.Л., Курницької В.Я. та Ясінського Ю.Є. закінчився термін повноважень судді.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2018 справу розподілено головуючому-судді Бучківській В.Л.

Ухвалою судді від 01.11.2018 прийнято справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки до розгляду та призначено підготовче судове засідання на 03.12.2018.

23.11.2018 з Сколівського районного суду Львівської області на адресу Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшла заява адвоката Мацей А.М. від 20.11.2018 про зупинення провадження у справі.

16.04.2019 від відповідача ОСОБА_1 , на адресу суду надійшла заява про забезпечення доказів, в якій вона просить витребувати в Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» кредитну справу за договором №049-2008-1424 від 08.05.2008; оригінал заяви ОСОБА_1 на видачу готівки за договором №049-2008-1424 від 08.05.2008; виписку з банку рахунку за договором №049-2008-1424 від 08.05.2008, відкритого на ім`я ОСОБА_1 (копію записів на цьому рахунку) з доданням відповідних первинних документів (об`ява на внесок готівки, чек, платіжне доручення, розрахунковий чек, тощо); договори про відкриття рахунків в Комерційному банку ПАТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_1 ; детальний розрахунок заборгованостей по кредиту, процентах за користування кредитом та нарахованих штрафних санкцій з обґрунтуванням такого розрахунку доказами, а саме квитанціями про погашення кредиту, виписками про рух коштів, виписками з особового рахунку, підставами штрафних нарахувань. Окрім цього, відповідач ОСОБА_1 просить призначити по матеріалах кредитного договору, судово-економічну експертизу, проведення якої доручити експерту «Київської незалежної судово-експертної установи», яка знаходитись за адресою: 04050, м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, 5. Просить оплату судово-економічної експертизи покласти на заявника /відповідача/. На час проведення судово-економічної експертизи розгляд справи просить зупинити.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.12.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 21 січня 2020 року. Вирішено проводити судове засідання в режимі відеоконференції із Дубенським міськрайонним судом Рівненської області. Вирішено витребувати в Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» кредитну справу за договором №049-2008-1424 від 08.05.2008; оригінал заяви ОСОБА_1 на видачу готівки за договором №049-2008-1424 від 08.05.2008; виписку з банку рахунку за договором №049-2008-1424 від 08.05.2008, відкритого на ім`я ОСОБА_1 (копію записів на цьому рахунку) з доданням відповідних первинних документів (об`ява на внесок готівки, чек, платіжне доручення, розрахунковий чек, тощо); договори про відкриття рахунків в Комерційному банку ПАТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_1 ; детальний розрахунок заборгованостей по кредиту, процентах за користування кредитом та нарахованих штрафних санкцій з обґрунтуванням такого розрахунку доказами, а саме квитанціями про погашення кредиту, виписками про рух коштів, виписками з особового рахунку, підставами штрафних нарахувань.

В судовому засіданні 29.03.2021 представник відповідачів- адвокат Мацей А.М. заявив клопотання про призначення в справі судово-економічної експертизи.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.03.2021 клопотання представника відповідачів - адвоката Мацей А.М. про призначення судово-економічної експертизи задоволено та призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експерту Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (Львівська область, м. Львів, вул. Липинського, 54). Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

20.04.2021 на адресу суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_1 , в якому вона просить суд взяти до уваги, що подане клопотання про призначення судово-економічної експертизи від 26.03.2021, яке було заявлено представником відповідачів - адвокатом Мацей А.М. є недійсним, оскільки адвокат не мав повноважень на подання такого клопотання. Зазначає, що вона та її представник проти проведення експертизи.

20.04.2021 на адресу суду надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про відвід голдовуючого-судді Бучківської В.Л.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.04.2021 відновлено провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.04.2021 /головуючий-суддя Микитин В.Я./ в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про відвід головуючого-судді Бучківської В.Л. відмовлено.

В судовому засіданні 17.08.2021 відповідач ОСОБА_1 від клопотань про зупинення провадження у справі /Т.4 а.с.38/ та про призначення почеркознавчої експертизи /Т.3 а.с.41/ відмовилася.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Червінського І.М., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача - адвоката Вуйцик О.Б., та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

08 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір, за яким банк надав, а ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 135 000 доларів США та зобов`язалася повернути його до 01 травня 2025 року та сплатити 13,45 % річних за користування коштами /Т.1 а.с.12-18/.

На забезпечення виконання зобов`язань між банком та ОСОБА_2 того ж дня, 08.05.2008 укладено договір поруки та договір іпотеки, за якими він виступив поручителем перед банком за виконання кредитних зобов`язань солідарно з ОСОБА_1 та передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно - житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 274 кв. м та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,1000 га /Т.1 а.с. 23-25, 38-41/.

Крім того, з метою забезпечення зобов`язання боржника між банком та ОСОБА_3 08 травня 2008 року укладено договір поруки /Т.1 а.с.26-28/.

Взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 не виконувала, у зв`язку з чим, станом на 04.04.2014 заборгованість склала 137 083 доларів США, 64 центи, з них: прострочена заборгованість по кредиту - 129921, 52 долари США, відсотки - 6642, 91 долари США, підвищені відсотки - 519,21 долари США.

18.03.2009 ВАТ «Універсал Банк» на адресу відповідача ОСОБА_1 за вих.№239 скеровано лист з вимогою сплати протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги простроченої заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитними коштами, та штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язань. Додатково повідомлено ОСОБА_1 про те, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково, на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги та Банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку. Вказаний лист ОСОБА_1 отримано 20.03.2009 /Т.1 а.с.134-135/.

18.03.2009 ВАТ «Універсал Банк» на адресу відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за вих.№241 скеровано лист з вимогою сплати протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги простроченої заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитними коштами та штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язань. Додатково повідомлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про те, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково, на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги та Банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку. Вказаний лист ОСОБА_1 отримано 20.03.2009 /Т.1 а.с.136-137/.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 27.03.2015 позов ПАТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково, вирішено стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 049-2008-1424 від 08.05.2008 у розмірі 40674 (сорок тисяч шістсот сімдесят чотири) доларів США, 23 центи, що станом на дату розрахунку - 05.09.2014 еквівалентно у національній валюті України за офіційним курсом НБУ 521 533 (п`ятсот двадцять одна тисяча п`ятсот тридцять три) грн. 13 коп.; у рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» у розмірі 40674 (сорок тисяч шістсот сімдесят чотири) доларів США, 23 центи, що станом на дату розрахунку - 05.09.2014 еквівалентно у національній валюті України за офіційним курсом НБУ 521 533 (п`ятсот двадцять одна тисяча п`ятсот тридцять три) грн. 13 коп., звернути стягнення на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 загальною площею 274 кв. м., житловою площею 116, 7 кв. м. та земельну ділянку, на якій він розташований за тією ж адресою, що є виділеною у натурі і межі якої визначено на місцевості, площею 0, 1000 га., кадастровий номер: :01:006:0016 і які належать ОСОБА_2 на праві власності; нерухоме майно та земельну ділянку, на яке звернуте стягнення, реалізувати шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, визначеної Законом України «Про виконавче провадження». Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів з початковою ціною продажу, визначеною у ході виконавчого провадження суб`єктом оціночної діяльності відповідно до вимог законодавства; у задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» відмовлено та вирішено стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. сплаченого судового збору за подання позову до суду.

09.04.2015 у вказаній справі ухвалено додаткове рішення, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 049-2008-1424 від 08.05.2008 у розмірі 129921 (сто двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять один) доларів США, 52 центи, що станом на дату розрахунку - 05.09.2014 еквівалентно у національній валюті України за офіційним курсом НБУ 1665879 (один мільйон шістсот шістдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять) грн. 71 коп.; абзац 3 резолютивної частини рішення доповнено, вказано, що у рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» у розмірі 129921 (сто двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять один) доларів США, 52 центи, що станом на дату розрахунку - 05.09.2014 року еквівалентно у національній валюті України за офіційним курсом НБУ 1665879 (один мільйон шістсот шістдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять) грн. 71 коп. та у розмірі 40674 (сорок тисяч шістсот сімдесят чотири) доларів США, 23 центи, що станом на дату розрахунку - 05.09.2014 року еквівалентно у національній валюті України за офіційним курсом НБУ 521 533 (п`ятсот двадцять одна тисяча п`ятсот тридцять три) грн. 13 коп., звернуто стягнення на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 загальною площею 274 кв. м., житловою площею 116, 7 кв. м. та земельну ділянку, на якій він розташований за тією ж адресою, що є виділеною у натурі і межі якої визначено на місцевості, площею 0, 1000 га., кадастровий номер: :01:006:0016 і які належать ОСОБА_2 на праві власності.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 08.10.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану у інтересах ОСОБА_2 , задоволено частково: рішення Сколівського районного суду Львівської області від 27 березня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 09 квітня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №049-2008-1424 у розмірі 40674,23 доларів США (еквівалентно у національній валюті України за офіційним курсом НБУ 521533,13 грн.) та 129921,52 доларів США (еквівалентно у національній валюті України за офіційним курсом НБУ 1665879,71 грн.) у рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» у розмірі 40674,23 доларів США та 129921,52 доларів США та звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок у АДРЕСА_1 загальною площею 274 кв. м., та земельну ділянку, на якій він розташований за тією ж адресою, площею 0,1000 га., кадастровий номер: :01:006:0016, що належить на праві власності ОСОБА_2 та про реалізацію цих об`єктів нерухомого майна шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, визначеної Законом України «Про виконавче провадження» про встановлення способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів з початковою ціною продажу, визначеною у ході виконавчого провадження суб`єктом оціночної діяльності відповідно до вимог законодавства скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог позивача, в решті рішення залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016 касаційні скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 та ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково, рішення та додаткове рішення Сколівського районного суду Львівської області від 27.03.2015 р. та 09.04.2015 та рішення апеляційного суду Львівської області від 08.10.2015 скасовано, справу направлено на новий розгляд, при цьому вказано недоліки, допущені судами першої та апеляційної інстанції, які слід врахувати при новому судовому розгляді.

Норми права та правові висновки Верховного Суду, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Основи застосування позовної давності передбачені главою 19 ЦК України. Позовна давність нормами ЦК України поділена на загальну та спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суди при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо).

Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що, на відміну від спору з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку, у спорі з декількома належними відповідачами, до яких позивач звернув солідарну вимогу, будь-хто з них може заявити суду про застосування позовної давності як до вимог, які звернуті до нього, так і до вимог, які звернуті до інших відповідачів, в яких є солідарний обов`язок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 73, 137-139), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 65-66)).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено договором строк її дії, сплив цього строку - припиняє суб`єктивне право кредитора.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц (провадження № 14-145цс18).

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки (речення перше частини четвертої статті 559 ЦК України).

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (частина перша статті 251 ЦК України). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, умова договорів поруки про їхню дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, не є строком, встановленим у договорі поруки, оскільки останній визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. З огляду на цей висновок слід застосувати припис, викладений у реченні другому частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 60), від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 71), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 58), від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (пункт 35)).

Зазначений шестимісячний строк є преклюзивним, тобто його сплив є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові до поручителя. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника. Однак і в такому разі кредитор може звернутися із зазначеною вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 61)).

З відповідним позовом про стягнення кредитної заборгованості з поручителів кредитор може звернутися протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 64) та від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 84), від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц).

Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частинистатті 593 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина першастатті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц).

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» законодавець визначає наступні способи звернення стягнення предмету іпотеки: - на підставі рішення суду; - на підставі виконавчого напису нотаріуса; - згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержатель.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що 08 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір, за яким банк надав, а ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 135 000 доларів США та зобов`язалася повернути його до 01 травня 2025 року та сплатити 13,45 % річних за користування коштами. На забезпечення виконання зобов`язань між банком та ОСОБА_2 того ж дня, 08.05.2008 укладено договір поруки та договір іпотеки, за якими він виступив поручителем перед банком за виконання кредитних зобов`язань солідарно з ОСОБА_1 та передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно - житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 274 кв. м та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,1000 га. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язання боржника, між банком та ОСОБА_3 08 травня 2008 року укладено договір поруки.

18.03.2009 ВАТ «Універсал Банк» на адресу відповідача ОСОБА_1 за вих.№239 скеровано лист з вимогою сплати протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги простроченої заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитними коштами, та штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язань. Додатково повідомлено ОСОБА_1 про те, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково, на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги та Банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку. Вказаний лист ОСОБА_1 отримано 20.03.2009.

18.03.2009 ВАТ «Універсал Банк» на адресу відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за вих.№241 скеровано лист з вимогою сплати протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги простроченої заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитними коштами, та штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язань. Додатково повідомлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про те, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково, на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги та Банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку. Вказаний лист ОСОБА_1 отримано 20.03.2009.

В судовому засіданні також встановлено, що останній платіж в сумі 200 доларів США відповідачем ОСОБА_1 вчинено 09.07.2010, що підтвердили в судовому засіданні сторони у справі.

Взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 не виконувала, у зв`язку з чим, станом на 04.04.2014 заборгованість за невиконання зобов`язань за договором склала 137 083 доларів США, 64 центи, з них: прострочена заборгованість по кредиту - 129921, 52 долари США, відсотки - 6642, 91 долари США, підвищені відсотки - 519,21 долари США, які доведені позивачем в судовому порядку.

07.08.2014 представник ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

А відтак, зважаючи на той факт, що 18.03.2009 ВАТ «Універсал Банк» на адресу відповідачів скерував вимоги сплати протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги простроченої заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитними коштами, та штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язань, і така вимога відповідачами отримана 20.03.2009, суд приходить до висновку, що кредитор (позивач) відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання.

При цьому суд враховує, що вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу /постанова ВС від 18.10.2018 у справі №713/311/16-ц.

У постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта».

Зважаючи на те, що відповідачем ОСОБА_1 09.07.2010 вчинено останній платіж, внаслідок чого перервався перебіг позовної давності і такий обчислюється заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, тобто з 10.07.2010, а банк звернувся до суду з позовом лише 07.08.2014, а відтак останнім пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1

23.11.2017 /Т. 3 а.с.93/; 07.02.2018 /Т.3 а.с.120/; 16.04.2019 /Т.4 а.с.128/ відповідачем ОСОБА_1 подано заяви про застосування наслідків спливу позовної давності та про відмову у позові.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що Банк порушив трирічний строк позовної давності для звернення до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 , звернувшись до суду лише 07.08.2014 (згідно відмітки на позовній заяві), а відтак, в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.

Окрім цього, за умовами спірного кредитного договору боржник ОСОБА_1 , а відтак і поручителі, узяли на себе зобов`язання повертати суму кредиту рівними частинами щомісяця, в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (щомісячними платежами).

Тобто, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

У разі пред`явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України та враховуючи висновок, викладений в постанові Верховного Суду України № 6-53цс14, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто, протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року справа № 604/156/14-ц, провадження № 14-644цс18, постанові Верховного Суду від 16 вересня 2019 року справа № 201/8164/16-ц, провадження № 61-28479св18.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців (якщо інший строк не передбачений договором поруки) з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11, провадження № 14-219цс19.

Договором поруки від 08 травня 2008 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов`язань боржника за кредитним договором.

З вищенаведеного вбачається, що надіславши 18.03.2009 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредиту, позивач відповідно до п.5.2.5 кредитного договору змінив дату виконання основного зобов`язання з 01.05.2025 на 19.04.2009.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що у зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 18.03.2009 вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів у строк до 18.04.2009.

Зважаючи на наведене, а також враховуючи часткове погашення кредиту ОСОБА_1 09.07.2010, суд вважає, що порука припинилася, оскільки протягом шести місяців кредитор не пред`явив вимоги до поручителів, а відтак в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити у зв`язку з припиненням поруки, а не у зв`язку зі спливом давності, як про це просять у своїх заявах відповідачі.

У пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) зазначено, що закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Виходячи зі змісту договору іпотеки і положень Закону України «Про іпотеку», право кредитора задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у нього у зв`язку з невиконанням боржником пред`явлених до нього вимог про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

За таких обставин у ПАТ «Універсал Банк» виникло право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дня, наступного після закінчення строку, наданого боржнику для дострокового виконання кредитних зобов`язань.

Відповідні висновки щодо застосування норм права висловлені Верховним Судом України у постанові від 5 липня 2017 року у справі № 6-3116цс16.

На підставі наведено позовні вимоги ПАТ «Універсал банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають.

Суд не бере до уваги доводи представника позивача про те, що вчинення виконавчого напису є поважною причиною пропуску строку давності для звернення до суду, зважаючи на наступне.

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Вжитий позивачем засіб позасудового захисту свого порушеного права, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса, до визначених статтями 263, 264 ЦК України підстав зупинення чи/або переривання позовної давності не належить.

Зазначене узгоджується з правовим висновком наведеним Верховним Судом в постанові від 25 березня 2019 року в справі № 161/19329/13-ц (провадження № 61-39634св18), підстав відступу від якого не знайшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі наведеного, інші аргументи сторін, судом не аналізуються та не досліджуються, оскільки не стосуються предмету позовних вимог і пов`язані з іншими фактичними обставинами, які жодного відношення до суті позовних вимог не мають та на прийняття судового рішення не впливають.

Згідно зі ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача, у зв`язку з чим вимога про стягнення судового збору з відповідачів не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 21133352;

Представник позивача: адвокат Червінський Ігор Мирославович, ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул. Федьковича,51;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ;

Представник відповідача: адвокат Вуйцик Ольга Богданівна, ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. В.Великого, 4, офіс 208.

Суддя:

Оригінал рішення

Повний текст судового рішення

виготовлено 30.08.2021