ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/2249/20
Провадження № 22-ц/4820/1180/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Чебан О.М.

з участю представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 683/2249/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 квітня 2021 року в складі судді Бондарчук Л.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 11 вересня 2020 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що він працює директором комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради, відповідачка проживає в м. Старокостянтинів і є споживачем підприємства, яке він очолює. Вже понад 2 роки, а саме з червня 2018 року, з тих пір як ОСОБА_2 порушила законодавство щодо обліку води, почалися безперервні заяви, скарги та дописи у мережі Інтернет, зокрема в соціальній мережі Фейсбук щодо його некомпетентності, облиття брудом його та працівників його підприємства, обзивання. Відповідачка акцентувала увагу на тому, що відповідач не уродженець Хмельниччини, а приїхав із Донеччини, що за рік роботи на посаді директора КПЕТГ «Тепловик» придбав квартиру у місті Старокостянтинів. ОСОБА_1 вказує, що інформація щодо нього була поширена відповідачкою в мережі Інтернет, соціальних мережах, дописи переглянули понад 100 людей.

Позивач зазначав, що поширенням вказаної інформації відповідачка створила негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь, оскільки робота директором є соціально важливою, передбачає розуміння споживачів, під час нелегкої фінансової ситуації на підприємстві. Після образливих слів ОСОБА_2 існує велика ймовірність того, що люди перестануть довіряти йому як керівнику, що може негативно вплинути на робочий процес.

Внаслідок розповсюдження відповідачкою інформації про те, що він начебто шахрай, хабарник, боягуз та некомпетентний вона стала відомою його співробітникам, колегам по роботі, сусідам та іншим мешканцям міста Старокостянтинів, в результаті чого постраждала його ділова репутація.

Тому позивач вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо нього, відповідачкою завдано шкоди його немайновим інтересам, порушивши гідність, честь та ділову репутацію.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вказує, що судом не враховано факту поширенням недостовірної інформації, що створила негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь, ділову репутацію. Вказане завдало йому моральних страждань.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 просив визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його гідності, честі. недоторканості інформацію, поширену в мережі Інтернет та в заяві на ім`я Старокостнтинівського міського голови відносно нього громадянкою ОСОБА_2 .

Зокрема до позовної заяви було долучено роздруківки дописів з мережі Інтернет та заява відповідачки на ім`я Старокостнтинівського міського голови, з яких вбачається, що ОСОБА_2 поширила в мережі Інтернет дописи, що « ОСОБА_1 , працюючи директором КП «Тепловик» купив в м. Старокостянтинів квартиру, задумаймося при якій зарплаті можна купити квартиру всього за один рік?», « ОСОБА_3 хлопець з Донецької - крутий пацан, на нього закони не діють», « ОСОБА_3 сказав, що йому не потрібно захищати Україну», в заяві до міського голови відповідач вказала, що « ОСОБА_1 та його працівника зловживають службовим становищем, обвинувачують її необґрунтованими доказами», « ОСОБА_3 не бере до уваги її докази до уваги, в нього свої закони та конституція».

Відповідно до частини третьої статті 34 Конституції України здійснення прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Таке конституційне обмеження прав особи збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується з положеннями пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, в яких зазначено, що при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту демократичному суспільстві.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ст. 277 Цивільного кодексу України виникнення спірних правовідносин фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

За роз`ясненнями п.п. 15, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Крім того відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

За роз`ясненнями п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» на підставі статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Проаналізувавши норми Конституції України, цивільного законодавства та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, з врахуванням обставин справи та вимог позовної заяви слід прийти до висновку, що звернення ОСОБА_4 до Старокостянтинівського міського голови, тобто компетентного органу щодо перевірки правомірності дій директора комунального підприємства, надання оцінки отриманій інформації та реагування на цю інформацію, є реалізацією конституційного права кожної особи, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації відносно позивача у відповідній заяві.

Крім того з врахуванням змісту самого звернення та інформації поширеної в засобах масової інформації у мережі Інтернет, вищевказаних вимог чинного законодавства, колегія суддів вважає, що вказана у зверненні та поширена в мережі Інтернет інформація, є оціночним судженням, припущеннями відповідача, не містить фактичних даних щодо вчинення позивачем конкретних правопорушень, не висловлена в брутальній чи образливій формі, що принижує гідність, честь і ділову репутацію позивача, а отже не є недостовірною чи негативною інформацією відносно позивача, тому не підлягає спростуванню та доведенню на її правдивість.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позов ОСОБА_1 є безпідставним і не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, що інформація, розповсюджена відповідачем, що позивач шахрай, хабарник, боягуз та некомпетентний стала відома мешканцям міста є необґрунтованими, оскільки в матеріалах роздруківок з мережі Інтернет та заяви, доданих до позовної заяви, така інформація в цих матеріалах відсутня.

Крім того, у вищевказаній інформації не вказано конкретних фактів , що суперечать загальноприйнятим у суспільстві принципам моралі, етики тощо, а є лише певні оціночні судження відповідача щодо людських та професійних якостей позивача, які з підстав, вказаних у мотивувальній частині рішення, не підлягають спростуванню .

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 серпня 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Р.C. Гринчук

Л.М. Грох