Дата документу 26.08.2021
Справа № 320/5802/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Ковальової Ю.В.,

секретарі Левандовська О.М., Ісайченков А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

за участі:

-позивачки ОСОБА_1 ,

-представника позивачки ОСОБА_3 ,

-представника відповідачки ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 14.08.2017 року звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за договорами позики в сумі 1600 доларів США, що еквівалентно 41360 грн.; в сумі 8140 грн.; три відсотки річних в сумі 144 долара США, що еквівалентно 3722,40 грн.; у сумі 732,60 грн. та судові витрати.

Свій позов обґрунтовує тим, що 25 квітня 2014 року позивачка позичила ОСОБА_2 1000 доларів США, що на момент звернення до суду з позовом еквівалентно 25850 грн. та 3140 гривень строком до 09 вересня 2014 року. На підтвердження укладеного договору позики відповідачка надала позивачці розписку. Однак у встановлений строк відповідачка борг не повернула. Крім того, 13 травня 2014 року позичила відповідачці 500 доларів США, що еквівалентно 12925 грн., строком до 09 вересня 2014 року. Вказану суму відповідачка також у встановлений строк не повернула. 11 червня 2014 року позичила відповідачці 100 доларів США, що еквівалентно 2585 грн. та 5000 грн. строком до 09 вересня 2014 року. Всього з урахуванням вказаних договорів позики ОСОБА_2 зобов`язана сплатити на користь позивачки станом на 14 серпня 2017 року суму боргу в розмірі 1600 доларів США та 8140 грн., а всього в гривневому еквіваленті 49500 грн. Крім того, у відповідності до вимог ст. ст. 1049, 1050 УК України, відповідачка повинна сплатити позивачу також 3 % річних від простроченої суми боргу, а саме на 09 вересня 2017 року за 1095 днів позиченої у доларах США у сумі 144 долара США, що еквівалентно 3722,40 грн. та за 1095 днів позиченої у гривнях у сумі 732,60 грн.

13.10.2017 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області винесено заочне рішення у справі, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики від 25.04.2014 року, 13.05.2014 року та від 11.06.2014 року у розмірі: 1600 доларів США, що еквівалентно 41360 грн., 8140грн., три відсотки річних за вказаними договорами позики у сумі: 144 долара США, що еквівалентно 3722 грн.40 коп. та 732,60/ грн., а також судовий збір в розмірі 640 грн.

Ухвалою суду від 26.05.2020 вказане заочне рішення від 13.10.2017 скасовано за заявою відповідача, призначено судове засідання.

В судовому засіданні позивачка та її представник на задоволенні позову наполягали за обставинами, в ньому викладеними.

Представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечила, пояснила наступне. Так, обставини, викладені в позові не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки ґрунтуються на недостовірних доказах позивача. ОСОБА_2 повернула позивачці суму боргу у розмірі 1600 доларів США у останній день, зазначений у розписці, а саме 09 вересня 2014 року. Сталося це ввечері 09 вересня 2014 року. ОСОБА_2 віддала гроші позивачці в руки. Та попросила повернути їй розписки, однак ОСОБА_1 зазначила, що зараз зайнята іншою справою, розписок поряд з нею немає, однак запевнила, що знищить їх у найближчий час, бо вони з відповідачкою «свої» люди. Не видавши розписки на руки позичальнику, позикодавець зберегла їх у себе замість того, щоб знищити, а у 2017 році, коли відносини з ОСОБА_2 погіршились вирішила позиватися до суду. Представник вважає, що відсутні підстави для стягнення суми боргу у судовому порядку, оскільки гроші давно повернуті. Дані обставини може підтвердити свідок ОСОБА_6 . Також зазначила про наявність кримінального провадження за частиною першою статті 190 КК України, внесеного до ЄРДР за заявою ОСОБА_2 з приводу шахрайських дій ОСОБА_1 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснил наступне. Так, з 2014 року і по теперішній час він проживає у цивільному шлюбі з відповідачкою по справі- ОСОБА_7 . 09.08.2014 чи 09.09.2014 увечері вони разом з ОСОБА_8 приїхали до будинку, де мешкала ОСОБА_1 . Надія на очах у свідка перерахувала гроші, це було 1600 доларів США, 8 тисяч гривень та 140 гривень), сказала, що йде віддавати борг ОСОБА_1 , після чого вона зайшла у під`їзд. Хвилин через 20-30 вона повернулася у піднесеному настрої, сказала, що віддала борг і вони поїхали. Дізналися вони, що ОСОБА_1 звернулася до суду, коли виникли проблеми на кордоні у зв`язку з обмеженням ОСОБА_8 у виїзді за кордон. Зазначив, що не був очевидцем саме передачі грошей ОСОБА_9 .. Щодо місцезнаходження розписок між свідком та ОСОБА_2 розмов не було.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, представників сторін, свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позовна заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено наступні обставини.

25.04.2014 року між позивачкою та відповідачкою був укладений договір позики, відповідно до якого відповідачка отримала грошові кошти в сумі 1000 доларів США та 3140 грн. Відповідачка зобов`язалася повернути борг в строк до 09 вересня 2014 року.

У підтвердження цього відповідачка ОСОБА_2 видала позивачу письмову розписку від 25.04.2014 року, що суд визнає як письмовий доказ укладення договору позики між сторонами(а.с.51 Т.1).

Також, 13.05.2014 року між позивачкою та відповідачкою був укладений договір позики, відповідно до якого відповідачка отримала грошові кошти в сумі 500 доларів США. Відповідачка зобов`язалася повернути борг в строк до 09 вересня 2014 року.

У підтвердження цього відповідачка ОСОБА_2 видала позивачу письмову розписку від 13.05.2014 року, що суд визнає як письмовий доказ укладання договору позики між сторонами (а.с.50 Т.1).

Крім того, 11.06.2014 року між позивачкою та відповідачкою був укладений договір позики відповідно до якого відповідачка отримала грошові кошти в сумі 5000 грн. та 100 доларів США. Відповідачка зобов`язалася повернути борг в строк до 09 вересня 2014 року.

У підтвердження цього відповідачка ОСОБА_2 видала позивачу письмову розписку від 11.06.2014 року, що суд визнає як письмовий доказ укладання договору позики між сторонами (а.с.49 Т.1).

Також, ці факти сторонами не заперечуються.

Згідно до вимог ст. 525, 526, 530, 623 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до чинного законодавства, одностороння відмова від зобов`язань не допускається. Кредитор має право вимагати виконання зобов`язання в будь-який час, а боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати задані цим збитки.

У відповідності до ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, а саме - відшкодування винною стороною збитків.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

У відповідності до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Отже, наявність у позивача ОСОБА_1 боргового документа - розписок відповідачки ОСОБА_2 свідчить про невиконання нею взятих на себе зобов`язань.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 зобов`язання по поверненню суми позики у строк, вказаний в розписках від 25.04.2014 року, 13.05.2014 року та від 11.06.2014 року не виконала, на користь позивачки підлягає стягненню з відповідачки наступні суми боргу:

- за договором позики від 25.04.2014 року у сумі 3140 грн. та 1000 доларів США, що відповідно до розпорядження ПАТ КБ «Приватбанк» № 221/1.ZPMW від 10.08.2017 року еквівалентно - 25850 грн.;

- за договором позики від 13.05.2014 року у сумі 500 доларів США, що відповідно до розпорядження ПАТ КБ «Приватбанк» № 221/1.ZPMW від 10.08.2017 року еквівалентно - 12925грн.;

- за договором позики від 11.06.2014 року у сумі 5000 грн. та 100 доларів США, що відповідно до розпорядження ПАТ КБ «Приватбанк» № 221/1.ZPMW від 10.08.2017 року еквівалентно - 2585 грн.,а загалом 8140 грн. та 1600 доларів США, що еквівалентно - 41360 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача та показання свідка щодо факту повернення боргу позивачці, оскільки відповідно до положень частини другої статті 78 ЦПК України , обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань.

Саме така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 18.07.2018 у справі № 143/280/17.

Більш того, суд зауважує, що, як вбачається з показань свідка, він не був очевидцем передачі грошей відповідачкою позивачці.

Також, посилання представника відповідача на наявність кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України, внесеного до ЄРДР за заявою ОСОБА_2 з приводу шахрайських дій ОСОБА_1 не свідчать про відсутність у відповідача обов`язку з повернення отриманих у позику коштів позивачу та не є преюдиційними за відсутності набравшого силу вироку у вказаному кримінальному провадженні.

Саме така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 718/1161/16-ц.

Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних за користування грошовими коштами суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачка у встановлений в договорі строк, а саме до 09.09.2014 року не повернула позивачеві борг у позивача виникло право на стягнення з відповідача суми боргу та 3% річних.

Згідно наведеного позивачем розрахунку, який відповідачем не спростований, тому приймається судом як належний розрахунок , з яким погоджується суд, сума трьох відсотків річних склала 144 доларів США, що еквівалентно 3722,40 грн. та 732,60 грн. відповідно.

Таким чином, враховуючи межі позовних вимог, зазначені суми також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Отже, суд вважає, що з відповідачки на користь позивачки слід стягнути суму боргу за договорами позики в розмірі 1600 доларів США, що еквівалентно - 41360 грн. та 8140 грн., та три відсотки річних від прострочених сум, а саме 144 доларів США, що еквівалентно 3722,40 грн. та 732,60 грн. відповідно.

Згідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією № ПН775465 від 11 серпня 2107 року /а.с.1/, тому на користь позивачки з відповідачки також підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,60, 88, 197, 212, 214, 215, 218, 223, 224-227 ЦПК України, ст.ст. 525-527, 530, 536, 610, 611,625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики від 25.04.2014 року, 13.05.2014 року та від 11.06.2014 року у розмірі: 1600 /одна тисяча шістсот/ доларів США, що еквівалентно 41360 /сорок одна тисяча триста шістдесят/ гривень, 8140 /вісім тисяч сто сорок/ гривень, три відсотки річних від простроченої суми за вказаними договорами позики у сумі: 144 /сто сорок чотири/ долара США, що еквівалентно 3722 /три тисячі сімсот двадцять дві/ гривні 40 копійок та 732 /сімсот тридцять дві/ гривні 60 копійок, а також судовий збір в розмірі 640 /шістсот сорок / гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя: Ю.В. Ковальова