П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2021 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 266/3417/21

Номер провадження 22-ц/804/2066/21

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Мальцевої Є.Є., Пономарьової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Строчкін Вадим Юрійович

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 червня 2021 року, у складі судді Пантелєєва Д.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1

до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Строчкіна Вадима Юрійовича

про визнання недійсним рішення про відмову в реєстрації права,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

08 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Строчкіна В.Ю., в якому просив зобов`язати відповідача скасувати оскаржуване рішення про відмову у держреєстрації прав від 31 травня 2021 року № 58450055 та зобов`язати відповідача прийняти рішення про задоволення заяви позивача про реєстрацію права на квартиру АДРЕСА_1 ; ззадовольнити заяву позивача про реєстрацію права на вказану квартиру; визнати незаконним рішення відповідача № 58450055 від 31 травня 2021 року про відмову у держреєстрації прав позивача на дану квартиру; визнати за позивачем право на квартиру АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» за договором іпотеки. Оскаржуваним рішенням № 58450055 від 31 травня 2021 року відповідач відмовив у задоволенні заяви. Оскаржуване рішення відповідача обґрунтовано тим, що заявником не подано відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації. Вважає, що реєстратором допущено помилку, оскільки позивачем подався державному реєстратору звіт про оцінку вартості квартири від 15 квітня 2021 року, заяву про реєстрацію з документами подано 08 квітня 2021 року. Також відповідачем помилково зазначено в рішенні як порушення, надання позивачем довідки іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для відповідної реєстрації, оскільки заявником 08 квітня 2021 року подано довідку від 07 квітня 2021 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Строчкіна В.Ю. про визнання недійсним рішення про відмову в реєстрації права повернуто позивачу.

Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Повертаючи позивачу позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою судді від 09 червня 2021 року дану позовну заяву залишено без руху, оскільки заявником не зазначено відомих номерів засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, ідентифікаційного кода юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України). Крім того, до позовної заяви не надано жодних доказів щодо відношення позивача до квартири АДРЕСА_1 , а також дані щодо звернення ним з будь-якою заявою до державного реєстратора.

Залишаючи позовну заяву без руху суд також виходив з того, що з даної позовної заяви вбачається, що позивач при викладенні позовної заяви використовував різні мови. Посилаючись на позицію Верховного Суду, висловлену в ухвалі від 21.01.2019 року у справі № 761/42431/17, суд прийшов до висновку, що позивач не позбавлений права звернутися до перекладача з метою приведення позовної заяви у відповідність до вимог закону.

Суд прийшов до висновку, що недоліки, допущені при подачі позовної заяви до суду, позивачем не усунено, поштове повідомлення вручено позивачу 14 червня 2021 року.

Повертаючи позовну заяву суд виходив з того, що 22 червня 2021 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява, без усунення недоліків, зазначених в ухвалі судді від 09 червня 2021 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Строчкіна В.Ю. Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради про визнання недійсним рішення про відмову в реєстрації права, без руху. Клопотань щодо надання додаткового строку для усунення недоліків не надходило.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

02 липня 2021 року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на ухвалу суду, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для розгляду, а також передати справу на розгляд до іншого суду м. Маріуполя.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 липня 2021 року визначено склад колегії суддів: Ткаченко Т.Б. (головуючий суддя), Зайцева С.А., Лопатіна М.Ю.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 12 липня 2021 року цивільну справу повернуто до суду першої інстанції для належного оформлення.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 26 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 червня 2021 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 29 липня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Строчкіна В.Ю. про визнання недійсним рішення про відмову в реєстрації права, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 серпня 2021 року визначено склад колегії суддів: Ткаченко Т.Б. (головуючий суддя), Мальцева Э.Э., Пономарьова О.М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що ухвалою суду першої інстанції від 09 червня 2021 року про залишення позовної заяви без руху його зобов`язано уточнити позовну заяву. На виконання вказаною ухвали суду позивачем подано уточнений позов.

Судом уточнену позовну заяву не розглянуто та повернуто її без розгляду.

Вказує, що суд зобов`язаний був зазначити недоліки уточного позову та надати строк для їх усунення.

Вважає, безпідставним посилання суду на те, що позовну заяву викладено різними мовами, оскільки судом не зазначено якими самими мовами.

Звертає увагу, що позивач народився в Білорусії, є особою з інвалідністю 2 групи, немає грошей на перекладача.

Зазначає, що до позовної заяви та уточненого позову додано всі необхідні документи. Відношення позивача до квартири АДРЕСА_1 зазначено із змісту позову про реєстрацію права власності за договором іпотеки на підставі статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

Вважає, що звернувшись із уточненою позовною заявою, позивачем виконано вимоги, зазначені в ухвалі суду від 09 червня 2021 року.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем до суду не подано.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З частини 2 статті 369 ЦПК України вбачається, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Строчкіна В.Ю. про визнання недійсним рішення про відмову в реєстрації права.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 червня 2021 року вказану позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем дані сторін зазначено не повністю, а саме не зазначено відомих номерів засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, ідентифікаційного кода юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); позивачем не зазначено взагалі який носить характер даний позов; до позовної заяви не надано жодних доказів, щодо відношення позивача до квартири АДРЕСА_1 , а також дані щодо звернення ним з будь-якою заявою до державного реєстратора; в порушення вимог п.8 ч.3 ст. 175 ЦПК України позивачем до позовної заяви не надано додатків до позовної заяви для відповідача; позивач при викладенні позовної заяви використовував різні мови; позивач не позбавлений права звернутися до перекладача з метою приведення позовної заяви у відповідність до вимог закону.

Судом також встановлено, що недоліки, допущені при подачі позовної заяви до суду, позивачем до теперішнього часу усунені не були, поштове повідомлення вручено позивачу 14 червня 2021 року.

Судом встановлено, що 22 червня 2021 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява, без усунення недоліків, зазначених в ухвалі судді від 09 червня 2021 року без руху. Клопотань щодо надання додаткового строку для усунення недоліків не надходило.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку прозадоволення апеляційноїскарги, скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала зазначеним вимогам не відповідає.

Ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви мотивована тим, що позивачем у повному обсязі не усунуті недоліки, у зв`язку із якими позовна заява залишена без руху ухвалою від 09 червня 2021 року, тому підлягає поверненню позивачеві на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Згідно статті 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Як встановлено частиною 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Згідно положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною 2 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження; 3) окремого провадження.

Частиною 1 статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення таміркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (частина 2 статті 174 ЦПК України).

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

Як передбачено, частинами 1, 2 статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з частиною третьою даної статті позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з частинами 1-3 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що 08 червня 2021 року до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Строчкіна В.Ю. про визнання недійсним рішення про відмову в реєстрації права, в якій позивач просить суд зобов`язати відповідача скасувати оскаржуване рішення про відмову у держреєстрації прав від 31 травня 2021 року № 58450055 та зобов`язати відповідача прийняти рішення про задоволення заяви позивача про реєстрацію права на квартиру АДРЕСА_1 ; задовольнити заяву позивача про реєстрацію права на вказану квартиру; визнати незаконним рішення відповідача № 58450055 від 31 травня 2021 року про відмову у держреєстрації прав позивача на дану квартиру; визнати за позивачем право на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Строчкіна В.Ю. про визнання недійсним рішення про відмову в реєстрації права залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків, визначених в мотивувальній частині ухвали, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали суду.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції прийшов до висновку про її невідповідність вимогам пунктів 2, 3, 8 частини 3 статті 175, а також позивачем не надано жодних доказів щодо відношення позивача до квартири, а також дані щодо звернення з будь-якою заявою до державного реєстратора. Крім того, суд виходив з того, що позивач при викладенні позовної заяви використовує різні мови.

Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що у порушення пункту 2 частини 3 статті 175 ЦПК України у позовній заяві не зазначено дані сторін повністю, а саме не зазначено відомих номерів засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, ідентифікаційного кода юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); у порушення пункту 3 частини 3 статті 175 ЦПК України позивачем не зазначено який характер носить даний позов; не надано доказів щодо відношення позивача до квартири АДРЕСА_1 , а також дані щодо звернення ним з будь-якою заявою до державного реєстратора; в порушення вимог пункту 8 частини 3 статті 175 ЦПК України позивачем до позовної заяви не надано додатків до позовної заяви для відповідача; позивач при викладенні позову використовує різні мови.

Вказану ухвалу суду ОСОБА_1 отримав 14 червня 2021 року (а.с.5).

Як встановлено колегією суддів та вбачається із поданої ОСОБА_1 позовної заяви, що вона складена з додержанням письмової форми. Зміст позовної заяви містить посилання на повне найменування сторін, місце проживання позивача, місцезнаходження відповідача, що саме вимагає позивач (предмет позову), обставини, на яких ґрунтується вимога (підстава позову) та зазначено про те, що його вимоги підтверджено оскаржуваним рішенням державного реєстратора.

Суд першої інстанції, повертаючи позов ОСОБА_1 , зазначив, що позивачем ухвала суду від 09 червня 2021 року не виконана, не вказав які саме недоліки позовної заяви залишились не виконані позивачем.

Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має повноважень через неподання доказів при пред`явленні позову залишати позов без руху та повертати його позивачу.

Як роз`яснено у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до норм процесуального права щодо оцінки зібраних у справі доказів суду необхідно враховувати, що неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для вмотивованого висновку судів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог. Позивач має довести належними та допустимими доказами, що відповідачем порушені його цивільні права, які підлягають захисту та поновленню.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача.

До позовної заяви ОСОБА_1 додано копію рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Строчкіна В.Ю. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 58450055 від 31 травня 2021 року.

Відповідно до частини 1 статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Положеннями частини 1 статті 9 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Європейський суд з прав людини у пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 13 Конвенції про права осіб з інвалідністю, що ратифікована Законом України № 1767-VI від 16.12.2009 року (далі - Конвенція) держави-учасниці забезпечують особам з інвалідністю нарівні з іншими ефективний доступ до правосуддя, зокрема передбачаючи процесуальні та відповідні вікові корективи, які полегшують виконання ними своєї ефективної ролі прямих і опосередкованих учасників, у тому числі свідків, на всіх стадіях юридичного процесу, зокрема на стадії розслідування та інших стадіях попереднього провадження.

Відповідно до частини 4 статті 12 Конвенції Держави-учасниці забезпечують, щоб усі заходи, пов`язані з реалізацією правоздатності особам з інвалідністю передбачали належні та ефективні гарантії недопущення зловживань відповідно до міжнародного права з прав людини. Такі гарантії повинні забезпечувати, щоб заходи, пов`язані з реалізацією правоздатності, орієнтувалися на повагу до прав, волі та переваг особи, були вільні від конфлікту інтересів і недоречного впливу, були співрозмірними обставинам цієї особи й пристосовані до них, застосовувалися протягом якомога меншого строку й регулярно перевірялися компетентним, незалежним та безстороннім органом чи судовою інстанцією. Ці гарантії повинні бути пропорційними мірі, якою такі заходи зачіпають права та інтереси цієї особи.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», кожний громадянин України зобов`язаний володіти державною мовою.

Згідно положень статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про судоустрій статус суддів» судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Крім цього, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 1999 року у справі № 10-рп/99, українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації, тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина 5 статті 10 Конституції України).

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», а саме у пункті 9 визначено, що згідно зі статтею 10 Конституції державною мовою в Україні є українська мова, всебічний розвиток і функціонування якої в усіх сферах суспільного життя на всій території України забезпечується державою. Виходячи з цього конституційного положення судочинство в Україні має провадитися українською мовою. На виконання частини 4 статті 10 Конституції суд за клопотанням осіб, які беруть участь у розгляді справи, зобов`язаний застосовувати при провадженні судочинства й іншу мову в порядку, визначеному законом (наприклад, Кримінально-процесуальним, Цивільним процесуальним кодексами).

Рішенням Конституційного Суду України № 8-рп/2008 від 22 квітня 2008 року у справі № 1-18/2008 встановлено, що відповідно до статті 124 Конституції України Конституційний Суд України та суди загальної юрисдикції здійснюють правосуддя, яке стосується конституційного, адміністративного, господарського, кримінального та цивільного судочинства. Ці види судочинства є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення. Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України. Таким чином, Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Гарантування у судочинстві використання російської та інших мов національних меншин України цілком узгоджується з Європейською хартією регіональних мов або мов меншин, ратифікованою Законом України від 15.05.2003 року № 802-IV.

Разом з тим суд зазначає, що забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду.

Згідно з частиною 1 статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах здійснюється державною мовою, а відповідний механізм забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою передбачено у частинах 3, 4 статті 9 ЦПК України, відповідно до якої суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача в порядку, встановленому цим Кодексом.

Законом України «Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин» передбачено, що при застосуванні положень Хартії заходи, спрямовані на утвердження української мови як державної, її розвиток і функціонування в усіх сферах суспільного життя на всій території України, не вважаються такими, що перешкоджають чи створюють загрозу збереженню або розвитку мов, на які відповідно до статті 2 цього Закону поширюються положення Хартії.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги положення частини 1 статті 9 ЦПК України та частини 1 статті 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд доходить висновку, що позовна заява повинна бути викладена державною (українською) мовою.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що її викладено українською мовою із граматичними помилками.

На зазначені вище обставини суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов передчасного висновку про повернення ОСОБА_1 його позовної заяви до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Строчкіна В.Ю.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції передчасно повернуто позовну заяву, оскільки недоліки щодо змісту позовної заяви, зазначені судом, не можуть бути перешкодою у доступі до правосуддя.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги в частині направлення справи до іншого суду першої інстанції для розгляду задоволенню не підлягають з огляду на положення статті 374 ЦПК України, якою визначено повноваження суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню.

Оскільки Приморським районним судом міста Маріуполя Донецької області ухвалу від 23 червня 2021 року постановлено з порушенням норм процесуального права та знеправильним застосуванням норм матеріального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку, визначеному статтею 379 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 червня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2021 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Є.Є.Мальцева

О.М.Пономарьова