Справа № 495/4358/21
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

14 грудня 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого-одноособово - судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі судового засідання - Бучка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровського цивільну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до Державного реєстратора реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Малишевської Євгенії Володимирівни, Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області про зняття арешту з нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась 11 червня 2021 року до суду з уточненим позовом до Державного реєстратора реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Малишевської Євгенії Володимирівни, Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області про зняття арешту з нерухомого майна.

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог позивача

Свої уточнені позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 08.04.1983 року між нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання з накладенням заборони на відчуження нерухомого майна, засвідчений державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Дороховою М.С.. Після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачці за заповітом згідно свідоцтва про право на спадщину належить Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Під час оформлення документів позивачці стало відомо, що на зазначене вище майно було накладено арешт.

Однак, звернувшись до завідуючого Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори щодо зняття заборони відчуження з Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 , останнім було виявлено, що 24.09.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції при реєстрації права власності на земельну ділянку, належну ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (паспорт НОМЕР_2 , виданий Нікопольським МВ ГУМВС України у Дніпропетровській області 24.06.1998 року), помилково було перенесено запис про арешт нерухомого майна (невизначене, все нерухоме) з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під № 7057297 до спеціального розділу Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження під № 2620443 на ім`я ОСОБА_1 , місце проживання якої: АДРЕСА_1 (тобто однофамільцю). Крім того, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно значиться не заборона відчуження нерухомого майна, а арешт, що не відповідає дійсності.

З огляду на вищезазначене, нотаріус вказав, що зняти заборону відчуження з Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 та припинити договір довічного утримання - неможливо, з зв`язку з чим позивачка змушена звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 15.06.2021 року було відкрито провадження по даній справі в спрощеному порядку.

13.12.2021 року на адресу суду від позивачки ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява по даній справі.

Короткий виклад позицій сторін по справі

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, проте надала на адресу суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, просить задовольнити уточнені позовні вимоги.

В судове засідання Державний реєстратор реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Малишевська Євгенія Володимирівна не з`явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

В судове засідання завідувач Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області не з`явився, проте надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності у зв`язку з великою завантаженістю в роботі.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 08.04.1983 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання з накладенням заборони на відчуження нерухомого майна, засвідчений державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Дороховою М.С.. Після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачці за заповітом згідно свідоцтва про право на спадщину належить Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Під час оформлення документів позивачці стало відомо, що на зазначене вище майно було накладено арешт.

Спадкодавцю ОСОБА_2 зазначене вище спадкове майно належало на підставі Свідоцтва про право на спадкування за заповітом від 13.11.1990 року.

Спадкодавець ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 29.01.1990 року Білгород-Дністровським РАЦС Одеської області, актовий запис №50.

Однак, звернувшись до завідуючого Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори щодо зняття заборони відчуження з Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 , останнім було виявлено, що 24.09.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції при реєстрації права власності на земельну ділянку, належну ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (паспорт НОМЕР_2 , виданий Нікопольським МВ ГУМВС України у Дніпропетровській області 24.06.1998 року), помилково було перенесено запис про арешт нерухомого майна (невизначене, все нерухоме) з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під №7057297 до спеціального розділу Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження під №2620443 на ім`я ОСОБА_1 , місце проживання якої: АДРЕСА_1 (тобто однофамільцю). Крім того, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно значиться не заборона відчуження нерухомого майна, а арешт, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №258747319 від 19.11.2021 року.

Відповідно до листа Завідувача Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області №494/01-16 від 31.03.2021 року, зняти заборону відчуження з Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 та припинити договір довічного утримання (догляду) неможливо, тому позивачці було рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами).

Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом.

Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. №31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.

Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.

У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.

Відповідно до п.п. 2.1.1 п. 2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нанерухоме майнота їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав наинерухоме майноита їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

В теперішній час відсутні будь-які визначені законом підстави для заборони відчуження всього нерухомого майна, належного позивачці ОСОБА_1 ..

Безпідставна заборона відчуження манна обмежує права позивачки, як спадкоємця померлого, а тому таке право підлягає захисту шляхом звільнення майна з-під арешту (скасування запису про обтяження), що відповідає вимогам ч.2 ст. 16 ЦК України.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі №910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України, право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи №912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи №910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції.

Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людинизазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю відчужувача ОСОБА_2 порушує права та законні інтереси позивачки, оскільки унеможливлює переоформлення, користування та розпоряджання даним майном і тому права позивачки підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного реєстратора реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Малишевської Євгенії Володимирівни, Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області про зняття арешту з нерухомого майна - задовольнити.

Виключити запис про заборону відчуження від 19.04.2008 року №2620443 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який був перенесений державним реєстратором реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області.

Припинити заборону відчуження нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), у зв`язку зі смертю відчужувача ОСОБА_2 та припиненням договору довічного утримання (догляду).

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 14.12.2021 року.

Суддя Шевчук Ю.В.