Справа № 152/733/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 серпня 2021 року м. Шаргород

Cправа №152/733/21

Провадження №2/152/294/21

Шаргородський районний

суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

встановив:

І. Стислий виклад позицій позивача, відповідача, третьої особи.

1.Виклад позиції позивача.

11.06.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в якому просить визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Шаргородський РВ ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) виключити з актового запису №80 від 17.03.2021 року про народження ОСОБА_3 відомості в графі «батько», про ОСОБА_4 , як батька дитини та внести зміни до актового запису, зазначивши в графі «батько» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з ОСОБА_5 на її користь судові витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що в листопаді 2019 року познайомилась з ОСОБА_2 , який проживає в сусідньому селі Семенівка Жмеринського району Вінницької області, і після знайомства їхні стосунки переросли у більш близькі. Відповідач неодноразово приїздив до неї, допомагав по господарству, залишався ночувати, вони мали інтимні стосунки.

В період з грудня 2019 року по 25.11.2020 року вона та відповідач проживали спільно сім`єю без реєстрації шлюбу у неї вдома у с. Рахни-Лісові.

ІНФОРМАЦІЯ_3 вона народила сина ОСОБА_3 , біологічним батьком якого є відповідач, який, проте, не виявив бажання визначити походження дитини спільними заявами про визнання батьківства, тому запис про батька дитини був вчинений на підставі ст.135 Сімейного кодексу України.

На даний час вона та відповідач стосунків не підтримують.

Відповідачеві відомо про народження дитини, оскільки він навідував її та дитину у пологовому будинку, але вирішити питання батьківства, звернувшись із відповідною заявою до Шаргородського РВ ДРАЦС, не бажає.

Вона впевнена в тому, що батьком дитини є відповідач, так як в період зачаття вони зустрічалися та мали інтимні стосунки, але, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обовязків, а відомості про відповідача, як батька дитини в свідоцтві про народження відсутні, тому вона змушена звернутися з позовом до суду як про визнання батьківства, так і про стягнення аліментів.

Вважає, що позовні вимоги регулюються СК України та покликається на ст.ст.125, 126, 128, 180, 181, 182, 183, 191 СК України.

В підготовче судове засідання, призначене на 31.08.2021 року, позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Солоненко Б.М., що діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги, виданого 24.06.2021 року Томашнільським місцевим центром з надання безоплатної вторинної допомоги, та довіреності від 24.06.2021 року (а.с.26, 27-28) не прибули, про його дату, час та місце повідомлені належним чином.

31.08.2021 року позивач ОСОБА_1 подала до Шаргородського районного суду заяву про розгляд справи у підготовчому засіданні у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити; заяву про виклик свідків і клопотання про призначення експертизи просить не розглядати у зв`язку з визнанням позову відповідачем, також, просить ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні (а.с.40).

2. Виклад позиції відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 16.06.2021 року до суду не подав, а також не прибув у підготовче судове засідання, призначене на 31.08.2021 року, про його дату, час та місце повідомлений належним чином, разом з тим 31.08.2021 року подав до Шаргородського районного суду заяву про повне визнання позовних вимог ОСОБА_1 , не заперечує щодо задоволення позову та зазначив, що визнає себе рідним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду на що відсутня необхідність у призначенні судово-медичної генетичної експертизи з метою встановлення батьківства. Також, відповідач у заяві зазначив, що згоден сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно; не заперечує щодо внесення змін до актового запису про народження дитини, зокрема, щодо запису його батьком дитини та того, що дитина іменуватиметься прізвищем « ОСОБА_6 ». Відповідач просить, з огляду на визнання ним позову, судові витрати по сплаті судового збору стягнути з нього у розмірі 50%. Також, відповідач просить розгляд справи у підготовчому засіданні проводити у його відсутності та не заперечує щодо ухвалення судом рішення у підготовчому засіданні (а.с.36).

3. Виклад позиції третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмтеа спору на стороні відповідача.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в підготовче судове засідання 31.08.2021 року не з`явився, 07.07.2021 року від представника ДРАЦСу в.о. начальника відділу Блазини Н. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника ДРАЦСу, при розгляді справи покладається на вирішення суду (а.с.33).

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача, третьої особи.

1. Позивач ОСОБА_1 11.06.2021 року разом із позовом подала до суду клопотання про призначення судової експертизи з метою встановлення батьківства (а.с.5-6) та заяву про виклик свідків (а.с.7).

2. 31.08.2021 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити; заяву про виклик свідків і клопотання про призначення експертизи просить не розглядати у зв`язку з визнанням позову відповідачем, також, просить ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні (а.с.40).

3. Відповідач ОСОБА_2 31.08.2021 року подав до суду письмову заяву про визнання у повному обсязі позовних вимог ОСОБА_1 : про визнання себе рідним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; про визнання позовних вимог про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно; про відсутність заперечень щодо внесення змін до актового запису про народження дитини, зокрема, щодо запису його батьком дитини та того, що дитина іменуватиметься прізвищем « ОСОБА_6 ». Відповідач просить, з огляду на визнання ним позову, судові витрати по сплаті судового збору стягнути з нього у розмірі 50%. Також, відповідач просить розгляд справи у підготовчому засіданні проводити у його відсутності та не заперечує щодо ухвалення судом рішення у підготовчому засіданні (а.с.36).

4. 24.06.2021 року та 07.07.2021 року від представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) надійшли до суду заяви про розгляд справи у відсутності представника ДРАЦСу, при розгляді справи покладається на вирішення суду (а.с.24, 33).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали судді від 16.06.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.07.2021 року (а.с.19-20).

2. 02.07.2021 року підготовче судове засідання відкладено на 31.08.2021 року (а.с.30).

3. В підготовче судове засідання, призначене на 31.08.2021 року, не прибули позивач, її представник, відповідач, представник третьої особи, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутності, у зв`язку із чим суд, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ч.4 ст.259 ЦПК України, постановив ухвалу про розгляд справи у відсутності зазначених учасників справи, враховуючи, що перешкод для розгляду справи немає та враховуючи подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, а також враховуючи, що відповідач заявив про повне визнання позову.

4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється в підготовчому судовому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

5. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Суд встановив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб.

6. В підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про прийняття визнання відповідачем ОСОБА_2 позовних вимог ОСОБА_1 .

7. В підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про задоволення клопотання позивача ОСОБА_1 про залишення без розгляду її клопотання про призначення судової експертизи з метою встановлення батьківства та заяви про виклик свідків з огляду на визнання позову відповідачем ОСОБА_2 .

8. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо визначення походження дітей, зокрема, щодо визнання батьківства, та щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з грудня 2019 року до 25.11.2020 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у с. Рахни-Лісові Тульчинського району Вінницької області, тобто у фактичних шлюбних відносинах.

Вказана обставина підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 від 21.04.2021 року та довідкою виконкому Шпиківської селищної ради від 22.04.2021 року за №1412, з яких вбачається, що дійсно з грудня 2019 року до листопада 2020 року відповідач проживав по АДРЕСА_2 (а.с.12, 14).

Також вказана обставина визнається сторонами, з огляду на визнання позову відповідачем, тому в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Так, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Також, суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Шаргород Вінницької області у ОСОБА_1 народився син ОСОБА_3 , що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видано Шаргородським РВ ДРАЦСу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Так, у графі «мати» значиться « ОСОБА_1 », а у графі «батько» « ОСОБА_4 » (а.с.10).

Крім того, з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 17.03.2021 року №9 вбачається, що в актовому записі №80 від 17.03.2021 року прізвище, ім`я, по-батькові дитини зазначено як ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; матір`ю дитини зазначена ОСОБА_1 , а батьком дитини зазначений ОСОБА_4 . При цьому, підставою запису відомостей про батька зазначено вказівку матері дитини, що відповідає положенням ст.135 СК України (а.с.11).

Вказані обставини також визнаються сторонами, з огляду на визнання позову відповідачем, тому в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Таким чином, на момент народження дитини сина ОСОБА_7 , що мало місце 11.03.2021 року, позивач ОСОБА_1 не перебувала у зареєстрованому шлюбі, тому реєстрація народження дитина була проведена у відповідності до ст.135 СК України.

Крім того, з огляду на визнання позивачем свого батьківства щодо дитини ОСОБА_3 , народженої позивачем ОСОБА_1 , то судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком цієї дитини.

Відтак, права позивача щодо визнання батьківства відносно народженого нею сина ОСОБА_7 від спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 порушені, тому підлягають поновленню у судовому порядку шляхом задоволення позовних вимог про визнання батьківства відповідача.

Крім того, вирішуючи спір суд встановив, що позивач та відповідач, які не перебували у зареєстрованому шлюбі на час народження дитини сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , але до листопада 2020 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на теперішній час проживають окремо.

Дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до довідки Рахнівсько-Лісового старостинського округу Шпиківської селищної ради Тульчинського району від 22.04.2021 року за №1411 (а.с.13), знаходиться на повному утриманні позивача ОСОБА_1 .

Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, що вбачається із позовної заяви та не заперечується відповідачем, який, відзиву на позов не подавав, а подав заяву про визнання позову.

Також, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на її утримання, оскільки доказів того, що він є непрацездатним, або що він не працює та не отримує доходу, останній суду не надав.

Таким чином, суд вважає, що відповідач від добровільного надання щомісячної матеріальної допомоги на утримання сина ухиляється, оскільки, як вбачається з позовної заяви та досліджених у справі доказів, весь обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням дитини, покладено на позивача ОСОБА_1 , що ставить останню в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи також із того, що відповідачем не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати, отримувати дохід та утримувати дитину.

Відтак, суд встановив порушення прав позивача на належне утримання неповнолітньої дитини з боку батька, яке підлягає судовому захисту.

Суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню щодо стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті (1/4 частини) заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.08.2021 року, тобто з часу встановлення батьківства.

Визначення аліментів у частці від доходу відповідача в розмірі чверті доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, гарантуватиме отримання дитиною надійного стабільного утримання з боку батька в межах мінімальної соціальної гарантії, встановленої державою в ч.2 ст.182 СК України, а також позбавить позивача та відповідача від необхідності в майбутньому звертатися з позовом до суду про зміну розміру аліментів при підвищенні соціальних гарантій чи при зменшенні доходів платника аліментів.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо визначення походження дитини, зокрема, щодо визнання батьківства, та щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей, які регулюються Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України,

Так, пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, кожна особа може звернутися до суду із позовом про захист свого порушеного права, обравши один із передбачених ст.16 ЦК України способів захисту цивільного права, що відповідає специфіці виниклих правовідносин.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду (ст.125 СК України).

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч.1 ст.126 СК України).

Згідно із ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду .

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини (ч.ч.2, 3 ст.128 СК України).

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (ч.4 ст.128 СК України).

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (ч.1 ст.135 СК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що

достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх

сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного

господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження,

спільне виховання або утримання ними дитини.

Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України).

VІ. Висновки суду

Аналіз доказів, встановлених обставин у їх сукупності переконує суд у тому, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наведених у ньому підстав, які підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом.

Так, з огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач визнав своє батьківство щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши у заяві до суду, що не потребує проведення судово-медичної генетичної експертизи, а також визнав, що не приймає належної участі у матеріальному утриманні дитини і основний обсяг обов`язків по її утриманню покладено на позивача, що ставить сторони у нерівні умови, то позов ОСОБА_1 в частині визнання батьківства підлягає задоволенню.

Позов у частині стягнення аліментів на утримання дитини і визначення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача в розмірі 1/4 частини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку підлягає частковому задоволенню.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі однієї чверті (1/4 частини) від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з часу пред`явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дитини без участі відповідача, який від матеріального утримання сина ухиляється.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивача на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов у частині стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню.

При цьому, при визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, за вибором позивача ОСОБА_1 , а також враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не заперечує щодо такого способу стягнення аліментів, оскільки відзиву на позов на пропозицію суду, що викладена в ухвалі від 16.06.2021 року, відповідач не подав, а подав заяву про визнання позову.

До того ж, аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, слід визначити в розмірі однієї чверті (1/4 частини) від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, проте, починаючи з 31.08.2021 року до досягнення дитиною повноліття.

При цьому суд вважає, аліменти підлягають стягненню з відповідача з часу ухвалення судового рішення про визнання його батьківства відносно дитини ОСОБА_3 , а не з моменту пред`явлення позовної заяви до суду згідно з вимогами ст.191 СК України, враховуючи, що батьківство відповідача на момент пред`явлення позову не було визнано та встановлено у передбаченому законом порядку.

При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від доходу якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини і отримання дитиною сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Отже, суд констатує той факт, що позивачем надано суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які проаналізовані судом у їх сукупності та взаємозв`язку і які дають підстави для висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 визнав повністю, то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про часткове задоволення позову у підготовчому судовому засіданні.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При зверненні з позовом до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 908 грн. за звернення із позовною вимогою про визнання батьківства (а.с.1).

До початку розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_2 подав заяву про повне визнання позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.36).

Таким чином, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 до початку розгляду справи по суті подав заяву про повне визнання позовних вимог, та враховуючи, що позов у частині визнання батьківства підлягає задоволенню, то, відповідно до ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України ЦПК України, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто в сумі 454 грн., а також підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 454 грн.

Так, згідно з п.1 Розділу І Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 року за №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за №1650/24182, цей Порядок розроблено на виконання, в тому числі, статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Пунктом 5 Розділу І вказаного Порядку встановлено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) за судовим рішенням, яке набрало законної сили.… У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до головних управлінь Казначейства подається копія судового рішення, засвідчена належним чином.

Відповідно до п.3 Розділу І вказаного Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Пунктом 10 Розділу І вказаного Порядку визначено, заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подаються до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

При зверненні до суду з означеним позовом в частині стягнення аліментів ОСОБА_1 не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати.

Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 454 грн. відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, враховуючи, що до початку розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_2 подав заяву про повне визнання позовних вимог (а.с.36), а іншу частину судового збору в сумі 454 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 11, 12, 27, 81, 83, 89, 197, 198, 200, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, на підставі ст.ст.125, 126, 128, 135, 179, 180-182, ч.1 ст.183, ст.191 СК України, ст.16 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 батьком дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_1 .

Зобов`язати Шаргородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) внести зміни до актового запису №80 від 17.03.2021 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : виключити з актового запису відомості про батька дитини, зазначеного як « ОСОБА_4 », та зазначити батьком дитини в графі «Батько» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, після чого видати свідоцтво про народження на ім`я дитини, яку в подальшому іменувати прізвищем « ОСОБА_6 » іменем « ОСОБА_7 » по батькові « ОСОБА_8 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті (1/4 частини) від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.08.2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову про стягнення аліментів з 11.06.2021 року відмовити.

Розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, тобто в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області повернути ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого за квитанцією від 11.06.2021 року №22 при поданні позову до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, тобто в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Іншу частину судового збору в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шаргородський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч.4 ст.273 ЦПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Повне ім`я (для фізичних осіб) сторін:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителька АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Шаргородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), місцезнаходження м. Шаргород Вінницької області, вул. Героїв Майдану, буд.217, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 20087003.

Повне рішення складено 31.08.2021 року.

Суддя: