Справа № 740/3357/20
Провадження № 2/740/137/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Кубрак Н. М.,

учасники справи:

-позивачка ОСОБА_1 ,

-представник позивачки - ОСОБА_2 ,

-представник відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

установив:

06 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просила визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_4 на свою користь аліменти на їхню неповнолітню дитину, ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з часу подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягнути з ОСОБА_4 на свою користь понесені судові витрати.

На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона та відповідач з вересня 2011 року фактично створили сім`ю і періодично проживали разом як подружжя без реєстрації шлюбу; мали спільний сімейний бюджет, який використовували для спільних потреб. Наприкінці листопада 2011 року позивачка завагітніла, при цьому відповідач знав про цей факт та піклувався про неї протягом першого місяця вагітності, проте на другому місяці вагітності сторони розлучилися та припинили спілкування.

ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачка народила дитину, ОСОБА_5 . 16 серпня 2012 року Кунашівською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області здійснено реєстрацію народження ОСОБА_5 , про що вчинено відповідний запис № 02. Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (далі - СК України) в Книзі реєстрації народжень прізвище дитини вказано за прізвищем матері, а ім`я та по батькові записано за вказівкою позивачки. У свідоцтві про народження батьком дитини записаний ОСОБА_6 .

Відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання їхньої неповнолітньої дитини. Відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я; іншим особам аліменти не сплачує; стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться.

У порядку підготовки справи до розгляду позивачка просила, зокрема, призначити у справі судово-генетичну експертизу, проведення якої доручити Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи (03141, м. Київ, вул. Докучаєвська, 4). На вирішення експертам поставити питання: чи є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ? Оплату за проведення експертизи просила покласти на позивачку, а у випадку встановлення батьківства ОСОБА_4 - стягнути з нього на її користь понесені витрати на проведення експертизи.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 09-00 год. 18 вересня 2020 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 вересня 2020 року, зокрема, призначено у справі судово-генетичну експертизу, на час проведення якої зупинено провадження у справі.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2020 року поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на 12-00 год. 14 січня 2021 року.

13 січня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну предмета позову, в якій просила, не змінюючи підстав позову, замість заявленої нею позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_4 на свою користь аліментів на їхню неповнолітню дитину, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , вважати правильною вимогу - стягнути з ОСОБА_4 на свою користь аліменти на їхню неповнолітню дитину, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з моменту подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інші позовні вимоги ОСОБА_1 залишила без змін.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 січня 2021 року прийнято до розгляду заяву позивачки про зміну предмета позову; запропоновано відповідачу протягом 15 днів із дня вручення вказаної ухвали надати відзив на позовну заяву; підготовче засідання відкладено на 14-00 год. 10 лютого 2021 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 січня 2021 року задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про витребування доказів.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 09 лютого 2021 року, відповідач просив позов ОСОБА_1 (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі задовольнити частково, а саме: стягнути з ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки, ОСОБА_5 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця; стягнути з ОСОБА_4 витрати на судово-генетичну експертизу; у стягненні витрат на правову допомогу - відмовити. Позовні вимоги про визнання батьківства позивач визнав.

Відзив обґрунтований тим, що вимоги позивачки про стягнення аліментів на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн є безпідставними, а розмір суми аліментів завищеним з огляду на те, що відповідач має на утриманні дружину - ОСОБА_7 , та малолітню дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Ці обставини є істотними та такими, що мають бути враховані судом при визначенні розміру аліментів. Крім того, відповідач працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ІСТ-ВЕСТ ТРАНС» (далі - ТОВ «ІСТ-ВЕСТ ТРАНС») водієм автотранспортних засобів та отримує заробітну плату в розмірі 6200,00 грн (без урахування податків) та не має додаткових доходів. Часткове задоволення позову про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця буде повною мірою відповідати вимогам ч. 2 ст. 182 СК України.

Крім зазначеного, відповідач не погоджується з наданим позивачкою розрахунком витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи його безпідставно завищеним та необґрунтованим.

10 лютого 2021 року підготовче засідання відкладено на 09-30 год. 19 лютого 2021 року, яке в подальшому відкладено на 15-00 год. 26 лютого 2021 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 лютого 2021 року продовжено строк підготовчого провадження; підготовче засідання відкладено на 14-00 год. 09 березня 2021 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду на 11-00 год. 12 квітня 2021 року.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали в повному обсязі уточнений позов з викладених у ньому обставин.

Зокрема, представник позивачки зазначив, що відповідач проживає у м. Києві та відповідно має великі витрати. Також він має у користуванні автомобіль, що потребує певних витрат. Згідно з довідкою з прикордонної служби відповідач часто перетинає державний кордон та щоразу мінімум 10 днів перебуває за кордоном, що також свідчить про існування матеріальних можливостей для таких поїздок. Зазначений у наданій відповідачем довідці розмір його доходу не відповідає фактичному розміру його витрат, він має приховані доходи.

Крім цього, представник позивачки зазначив, що витрати на правову допомогу складають 17 000,00 грн, а витрати на проведення судової експертизи - 6 620,00 грн, і відповідну заяву про стягнення цих витрат сторона позивачки подасть до суду протягом 5-ти днів.

У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що відповідач визнає своє батьківство стосовно дитини, однак заперечує проти визначеного позивачкою розміру аліментів на дитину, який є завищеним. Зауважив, що відповідає перетинає державний кордон виключно в межах трудової діяльності. Згідно з довідкою про доходи відповідач отримує заробітну плату в розмірі 6200,00 грн, і стороною позивача не надано доказів того, що він отримує більше. Відповідач має іншу дитину, яку також потрібно утримувати. На його думку, розмір аліментів у 1500,00 грн є розумним за таких обставин.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачка народила дитину, ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 16 серпня 2012 року Кунашівською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області (а. с. 9).

У свідоцтві про народження батьком дитини ОСОБА_5 записаний ОСОБА_6 .

За твердженням позивачки, стосовно чого не заперечував відповідач, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України в Книзі реєстрації народжень запис про батька дитини проводився за прізвищем матері, а батько дитини записаний за її вказівкою.

Відповідно до висновку експерта № 103-253-2020 відділення судово-медичної генетичної ідентифікації судово-медичного лабораторного відділу Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (експертиза почата 24 листопада 2020 року та закінчена 07 грудня 2020 року) молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_4 стосовно ОСОБА_5 складає величину не менш ніж 99,99 %; біологічне батьківство ОСОБА_4 стосовно ОСОБА_5 практично доведено.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1 - 3 ст. 13 ЦПК України).

За приписами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У силу вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Питання достатності доказів урегульоване ст. 80 ЦПК України, згідно з якою достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 5 - 7 ст. 81 ЦПК України).

Разом з цим відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтями 3, 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про

визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра

вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою

особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка

досягла повноліття.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтями 125, 126 та 128 СК України.

Так, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду (ч. 2 ст. 125 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 128 СК України батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

За ч. 3 ст. 128 цього Кодексу позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Отже, у ст. 128 СК України насамперед йдеться про «визнання», а не «встановлення» батьківства, адже визнання правовідношення як спосіб захисту ґрунтується на встановленні певних обставин. Відповідно до цього визнання батьківства судом можливе лише завдяки встановленню кровного споріднення між дитиною і певним чоловіком.

Як вбачається зі ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За ч. 6 ст. 263 цього Кодексу якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

З урахуванням вищевказаного висновку проведеної у справі судової експертизи судом достовірно встановлено наявність кровного споріднення між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, ОСОБА_4 є рідним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд також враховує, що відповідач визнав позовні вимоги про визнання батьківства.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов у частині визнання батьківства підлягає задоволенню.

При цьому слід зазначити, що статтею 134 СК України передбачено, що на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження .

Відповідно до абз. 12 п. 20 гл. 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, (у редакції наказу

Міністерства юстиції України від 24.12.2010 № 3307/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Стосовно вирішення позову в частині вимог про стягнення аліментів слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Разом з цим статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина 1 ст. 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно (п. 17).

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Вимога про стягнення аліментів на дитину може бути подана до суду протягом усього строку існування права на утримання, тобто до досягнення дитиною повноліття.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд ураховує, що відповідач має іншу дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 110), і ця обставина є істотною й такою, що має бути врахована при визначенні розміру аліментів.

Суд також установив, що відповідач працює у ТОВ «ІСТ-ВЕСТ ТРАНС» водієм автотранспортних засобів та отримує заробітну плату в розмірі 6200,00 грн (без урахування податків), що підтверджується довідкою ТОВ «ІСТ-ВЕСТ ТРАНС» від 02 лютого 2021 року № 8, формами ОК-5 та ОК-7 від 03 лютого 2021 року Пенсійного фонду України (а. с. 111 - 115).

З матеріалів справи не вбачається, що відповідач має додатковий чи прихований дохід, про що стверджував представник позивачки.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши наявні у справі докази, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, ураховуючи принципи розумності і справедливості, завдання та основні засади цивільного судочинства, регламентовані ст. 2 ЦПК України, з урахуванням обставин справи, а саме часткового визнання позову відповідачем, установивши, що відповідач є працездатною та працевлаштованою особою, зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, та врахувавши, що стан здоров`я та матеріальні потреби дитини зумовлюють стягнення аліментів з відповідача на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів у зазначеному розмірі.

Часткове задоволення позову про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн, але не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця буде повною мірою відповідати вимогам ч. 2 ст. 182 СК України.

На переконання суду, позивачка не обґрунтувала визначеного в позовній заяві (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) розміру аліментів у сумі 4000,00 грн, тобто чому саме таку грошову суму просить стягувати щомісячно з відповідача та як ця сума узгоджується з доходами відповідача. Зі змісту позовної заяви (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) не вбачається, з яких міркувань виходила позивачка при визначенні саме такого розміру аліментів. Більше того, у справі відсутні докази на підтвердження спроможності відповідача сплатити визначені позивачкою аліменти у розмірі 4000,00 грн.

Разом з цим суд вважає, що достатнім і справедливим є розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини у сумі 2000,00 грн, який визначено з урахуванням віку дитини, якнайкращого забезпечення її інтересів щодо розвитку та отримання необхідного матеріального утримання.

При цьому суд вважає, що аліменти можуть бути стягнуті в твердій грошовій сумі, що фактично не заперечувалося сторонами. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд при вирішенні справи враховує правові висновки Верховного Суду в подібних правовідносинах, викладені, зокрема, у постановах від 29 березня 2018 року у справі № 642/36/16-ц (провадження № 61-6238св18), 16 травня 2018 року у справі № 554/4533/17 (провадження № 61-11842св18), 20 червня 2018 року у справі № 701/1299/16-ц (провадження № 61-32586св18), 16 серпня 2018 року у справі №727/7850/17 (провадження № 61-5370св18), 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17 (провадження № 61-20178св18), 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц (провадження № 61-18843св18).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 58 рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) Європейський суд з прав людини зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain)).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 1 261,20 грн (840,80 грн - за вимогу про визнання батьківства; 420,40 грн - 50 % від 840,80 грн - за вимогу про стягнення аліментів) за подання позову до суду позивачем, який звільнений від сплати судового збору за такими вимогами, які мають майновий та немайновий характер.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76 - 81, 89, 259, 263 - 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 13 січня 2021 року - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ) батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Ніжина Чернігівської області.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; НОМЕР_5 ) аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень у твердій грошовій сумі щомісяця, починаючи з 06 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні позову в іншій частині вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір у сумі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривень 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене і підписане 19 квітня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко