Справа №385/1259/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2021 р. Ульяновський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої - судді: Терновенко А.В.

при секретарі: Льошенку О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Благовіщенське, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , СТДВ "Гарантія" про відшкодування моральної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И В:

В провадження Ульяновського районного суду надійшла на розгляд цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому вона просить стягнути з відповідача 50000 грн. моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

В обґрунтування позову Позивачка зазначила, що 06.02.2013 р. навпроти будинку №14/2 по вулиці Кірова в м.Гайвороні, мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Тойота Ланд Крузер Прадо», д/н НОМЕР_1 , скоїв наїзд на чоловіка позивачки - ОСОБА_3 , який переходив дорогу. Внаслідок наїзду ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота з розривом печінки, ссадин обличчя, тулубу, кінцівок, крововиливу лівої кисті, в результаті чого - помер. За висновком судово-медичного експерта №8 від 22.02.2013 року, смерть ОСОБА_3 має прямий причинний зв`язок з тілесними ушкодженнями, заподіяними 06.02.2013 року при ДТП та наступила від геморрагічного шоку внаслідок розриву тканин печінки.

Постановою начальника СВ Гайворонського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області майора поліції Федоришина В.О. від 22.06.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000148 від 06.02.2013 року - закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Оскільки чоловік позивачки помер внаслідок отриманих в результаті ДТП травм, позивачка зазначає, що моральна шкода виражається в тому, що вона до теперішнього часу переносить моральні страждання. При подачі позову до суду, ОСОБА_1 оцінила моральну шкоду у розмірі 100000 грн., яку в подальшому зменшила до 50000 грн.

Ухвалою Ульяновського районного суду від 18.12.2019 року задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі співвідповідача - СТДВ «Гарантія».

У судове засідання Позивачка та її представник не з"явились, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач та його представник у судове засідання не з"явились, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою представник відповідача заперечив проти задоволення позову.

Представник співвідповідача- у судове засідання не з"явився. Про день слухання справи повідомлявся в належний спосіб. Заперечень та клопотань до суду не подавав.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 06.02.2013 р. навпроти будинку №14/2 по вулиці Кірова в м.Гайвороні, мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Тойота Ланд Крузер Прадо», д/н НОМЕР_1 , скоїв наїзд на чоловіка позивачки - ОСОБА_3 , який переходив дорогу. Внаслідок наїзду ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота з розривом печінки, ссадин обличчя, тулубу, кінцівок, крововиливу лівої кисті, в результаті чого - помер. За висновком судово-медичного експерта №8 від 22.02.2013 року, смерть ОСОБА_3 має прямий причинний зв`язок з тілесними ушкодженнями, заподіяними 06.02.2013 року при ДТП та наступила від геморрагічного шоку внаслідок розриву тканин печінки.

Постановою начальника СВ Гайворонського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області майора поліції Федоришина В.О. від 22.06.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000148 від 06.02.2013 року - закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 кримінального правопорушення (а.с. 6-7).

Позивачка являлась дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи (а.с.8-9) та була визнана потерпілою по кримінальному провадженню. Згідно довідки МСЕК (а.с.10) ОСОБА_1 має третю групу інвалідності загального захворювання.

На другий день після скоєння ДТП, ОСОБА_5 - батько відповідача приїхав до ОСОБА_1 та запропонував їй матеріальну допомогу, сплативши 55 000 грн., про що свідчить заява ОСОБА_1 від 07.02.2013 р, у якій вона зазначила,що претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_2 не має (а.с.33 матеріалів кримінального провадження №0000148).

Оскільки завдана позивачу шкода, яка пов`язана з загибеллю чоловіка була завдана відповідачем, він будучи власником джерела підвищеної небезпеки, незважаючи на наявність постанови про закриття кримінального провадження про відсутність в його складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, повинен відшкодувати моральну шкоду.

За змістом ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 7 постанови від 01 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.

Згідно ч.2 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено наступне: в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, обчислюючи розмір моральної шкоди, якими доказами це підтверджується.

Суд також бере до уваги роз`яснення викладені в п.9 зазначеної Постанови щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо).

У результаті ДТП загинув ОСОБА_3 який був чоловіком Позивачки, і ця втрата є незворотною. Як вбачається із позовної заяви, вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовувались душевними стражданнями, яких дружина зазнала внаслідок смерті ОСОБА_3 .

Таким чином, безспірним є той факт, що дружина в результаті ДТП зазнала, як моральних, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер, а отже мають право на відшкодування моральної шкоди.

Як було встановлено в ході проведеного досудового слідства, ДТП, яка призвела до загибелі чоловіка потерпілої, який перебував у стані алкогольного сп`яніння (1,24 проміле етилового спирту виявлено в крові, що стосовно до живих осіб відповідає легкому ступеню алкогольного сп"яніння) сталася саме за його вини, та у зв`язку з грубим порушенням ним, як пішоходом, вимог п.п.4.1, 4.4 і 4.7 Правил дорожнього руху.

Отже, саме груба необережність ОСОБА_3 і нехтування ним ПДР стали причиною виникнення шкоди, яка потребує відшкодування.

За таких обставин, з урахуванням того, що смерть потерпілого настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, та його грубої необережності, при цьому в діях ОСОБА_2 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, суд приходить до висновку, що відшкодування моральної шкоди, відповідно до вимог ст. 1193 ЦК України, в бік зменшення до 30000 грн. на користь позивача, виходячи з заявлених позовних вимог. При цьому суд погоджується з твердженням позивачки про те, що вже нанаступний день після смерті її чоловіка, вона не могла визначити розмір спричиненої їй моральної шкоди, а тому суд не вважає розписку позивачки від 07.02.2013 року документом, який свідчить про повне відшкодування позивачу причинених матеріальних та моральних збитків. На підтвердження правильності зазначеного, слугує також заявлений позивачем в рамках кримінального провадження цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 грн., від 25.02.2013 р., який фактично не вирішувався та жодних відшкодувань по ньому позивачка не отримала.

На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована Страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія», що підтверджується матеріалами кримінального провадження №0000148 (а.с.15).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50000 грн. на одного потерпілого. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100000 грн. на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Керуючись ст.ст. 1167, 1187, 1193, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 30000 грн. та понесені судлові витрати в сумі 167 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 16.01.1998 року Гайворонським РВ УМВС України в Кіровоградській області, ІПН: НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

співвідповідач - Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія», адреса: вул.Костянтинівська,56 оф.13, м.Київ, 04070

Суддя: А. В. Терновенко