Єдиний унікальний номер 725/6492/21
Номер провадження 2/725/1126/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2021 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

за участю секретаря: Майстрюк В.О.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Мешак М.М.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області про визнання незаконним звільнення, скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Чернівецькій області про визнання незаконним звільнення, скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Позивачка свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області від 30.08.2021 року №143-к позивача було звільнено з 31.08.2021р. з посади заступника начальника Управління у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає звільнення незаконним оскільки жодних наказів про зміни в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, виконавчою дирекцією Фонду не видавалось, а відтак - були відсутні правові підстави для затвердження нового штатного розпису.

Також вважає, що не змінилась ні кількість посад в структурі Управління, ні фонд заробітної плати на місяць за посадовими окладами, а відбулось фактичне перейменування посад зі збереженням посадових окладів та переміщення цих посад в межах структури Управління зі збереженням обсягу посадових обов`язків. Таким чином, були відсутніми правові підстави для її вивільнення. Окрім того, під час вивільнення не був дотриманий порядок, передбачений чинним законодавством.

Просила визнати незаконним її звільнення, скасувати наказ, поновити на роботі та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У поданому відзиві представник відповідача просив відмовити в задовленні позову та зазначив, що відповідно до Положення про управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області, затвердженого наказом виконавчої дирекції від 25.01.2018 р. №55-ОД штатний розпис та кошторис управління затверджує директор виконавчої дирекції Фонду. Враховуючи це управління у зв`язку із необхідністю оптимізації його робити 30.04.2021 року звернулось до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України із пропозицією затвердити запропонований штатний розпис, який 25.05.2021 року затверджений директором виконавчої дирекції Фонду та який вводиться в дію з 01.09.2021р.

Посилання позивача на наказ виконавчої дирекції Фонду від 18.01.2018 р. №25 -кз, яким затверджено граничну чисельність працівників управління виконавчої дирекції Фонду є безпідставним, оскільки він прийнятий у зв`язку із перерозподілом граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду в областях та м. Києві.

Окрім того, відповідно до нового штатного розпису чисельність працівників не змінюється, а також управлінням видавались організаційно-розпорядчі документи про введення в дію штатного розпису, про попередження працівників та наступне вивільнення та вживало інші заходи, передбачені законодавством, які пов`язані із змінами в організації виробництва та праці.

Також, 10.06.2021р. Управлінням було видано наказ №101-к «Про попередження працівників управління про зміни істотних умов праці, зміни у структурі та про наступне їх вивільнення».

Відповідно до наказів №1-к, №101-к з метою вирішення питань щодо переважного права залишення на роботі було створено комісію з питань визначення переважного права на залишення на роботі працівників управління області та його відділень, відповідно до протоколу якої від 11.06.2021р. №1 комісією встановлено, що з 01.09.2021 року до штатного розпису вводяться посади заступника начальника управління - начальник фінансово-економічного відділу управління та заступника начальника управління - начальник відділу медичних та соціальних послуг управління та відповідно з числа осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, обрано двох кандидатів, які мають більш високу кваліфікацію та досвід роботи.

Окрім того, вказані посади входять до штатного розпису відповідних відділів та стають їх одиницями, що спростовує міркування позивача про фактичне перейменування посад із збереженням посадових окладів.

Вважає помилковими висновки позивачки про те, що їй не було запропоновано рівнозначну займаній нею посаду, оскільки вищевикладене спростовує її доводи. Також відповідачем неодноразово пропонувалось позивачу ознайомитись із наказом №10-к та з попередженням про скорочення в управління, однак остання не бажала ознайомлюватись, про що були складені відповідні акти.

Окрім того, відповідно до Положення заступників керівника управління, начальників відділень призначає та звільняє керівник Управління за погодженням із директором виконавчої дирекції Фонду. Так, листом від 12.08.2021 р. №1917-09-1 директор виконавчої дирекції Фонду надала згоду на звільнення 31.08.2021 р. з посади заступника начальника управління позивача та і зв`язку із відсутністю волевиявлення останньої на призначення запропонованої посади була звільнена 31.08.2021 р. на підставі п. 1 ст. 40КЗпП України.

Позивач у судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала вимоги, заявлені в позовній заяві та просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві.

Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.

Так, із копії Трудової книжки НОМЕР_1 встановлено, що наказом №67-к від 25.07.2017 року призначена на посаду заступника начальника управління - начальника відділу страхових виплат та матеріального забезпечення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області в порядку переведення із виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та з 02.01.2018 року в порядку переведення на посаду заступника начальника управління та звільнена з 31.08.2021 р. на підставі наказу №143-к від 30.08.2021р. з посади заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області у зв`язку із скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.15-16).

Згідно нового Штатного розпису Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області, затвердженого 25.05.2021 року, з 01.09.2021 року в управлінні заплановано 37 штатних одиниць ( а.с.12-13).

Відповідно до Протоколу №1 засідання комісії з вирішення питань щодо переважного права на залишення на роботі працівників управління виконавчої дирекції та відділень Управління виконавчої дирекції Фонду в Чернівецькій області від 11.06.2021 р. було встановлено перелік працівників, які належать до категорії тих, що не підлягають звільненню за ініціативою роботодавця та перелік працівників із зазначенням показників кваліфікації та продуктивності праці, а також переваг на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, до якого долучені відповідні додатки (а.с.36-38).

Згідно до Попередження Управління виконавчої дирекції Фонду в Чернівецькій області №01-15-1370 від 11.06.2021р. ОСОБА_1 запропоновано посаду заступника начальника відділу аналізу та контролю за використанням роботодавцями коштів Фонду управління, від ознайомлення з яким остання відмовилась (а.с.41);

Відповідно до Наказу Управління виконавчої дирекції Фонду в Івано-Франківській області №143-к від 30.08.2021 р. ОСОБА_1 звільнено із займаної посади заступника начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області 31.08.2021 р. у зв`язку із скороченням чисельності працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП та зобов`язано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 9 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки та 7 календарних днів щорічної додаткової відпустки за ненормований робочий день за відпрацьований період з 01.08.2020 р. по 31.07.2021 р., за 2 невикористаних календарних дні щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 01.08.2021 р. по 31.08.2021 р., вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с.14).

Згідно Актів №3 від 11.06.2021р. , №6 від 22.06.2021р., №4 від 11.06.2021р. №8 від 22.06.2021р., складених комісією, підтверджено факт того, що ОСОБА_1 відмовилася від підпису про ознайомлення із Наказом №101-к від 10.06.2021 р. «Про попередження працівників управління про зміни істотних умов праці , зміни в штатному розписі та структурі та про наступне їх вивільнення» та попередженням від 11.06.2021р. №01-15-1370 (а.с.39- 43).

Директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 12.08.2021р. №1917-09-1 погоджено звільнення ОСОБА_1 від 31.08.2021р. (а.с.44).

За таких обставинах справи, суд приходить до висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 з роботи було проведено відповідно до вимог чинного законодавства.

Посилання позивача на те, що при звільненні з роботи їй не була запропонована інша посада, не заслуговують на увагу, оскільки встановлено, що в результаті змін в організації праці та затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України з 01.09.2021 року було введено в дію новий штатний розпис. При цьому комісією комісію з питань визначення переважного права на залишення на роботі працівників управління області та його відділень розглядалась кандидатура ОСОБА_1 на посади заступника начальника управління - начальник фінансово-економічного відділу управління та заступника начальника управління - начальник відділу медичних та соціальних послуг управління, однак з числа осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, обрано двох кандидатів, які мають більш високу кваліфікацію та досвід роботи.

Окрім того, ОСОБА_1 було запропоновано посаду заступника начальника відділу аналізу та контролю за використанням роботодавцями коштів Фонду управління, від якої вона відмовилася.

Відповідно до частини 4 статті 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП).

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, яким передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Наказом директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 25 травня 2021р. затверджено новий штатний розпис управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області, затвердженого 25.05.2021 року, з 01.09.2021 року в управлінні заплановано 37 штатних одиниць, зокрема виведено дві посади заступника начальника управління та введено посади заступника начальника управління - начальника фінансово-економічного відділу управління у фінансово-економічному відділі та заступника начальника управління - начальника відділу медичних та соціальних послуг управління у відділі медичних та соціальних послуг.

Таким чином, у відповідача дійсно проводилися зміни в організації виробництва і праці.

Згідно ст.40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що визначальним критерієм для встановлення наявності переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності або штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Матеріалами справи підтверджується, що комісією Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області під час проведення заходів зі скорочення чисельності працівників досліджувалися умови кваліфікації і продуктивності праці працівників Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області (а.с. 36-39).

Як передбачено ч.ч. 1, 2, 3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно роз`яснень даних в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Оцінюючи здобуті докази кожен окремо та у їх сукупності, суд визнає їх належними, достовірними, допустимими, а позов таким, що не підлягає задоволенню за наведених вище підстав.

Суд враховує правову позицію висловлену ВСУ у справі за № 6-40цс15, зокрема, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України не є обов`язком роботодавця.

Оскільки гарантією законних інтересів працівника при розірванні трудового договору на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України є встановлений для таких випадків порядок вивільнення працівників, суд перевірив та встановив факт додержання відповідачем під час розірвання трудового договору з позивачем такого порядку, а саме: чи приймалось рішення про скорочення чисельності або штату працівників, визначення працівників, які підлягають звільненню; попередження про наступне звільнення; пропонування іншої роботи, працівникам, які підлягають звільненню; звільнення працівників.

Судом встановлено, що таких порушень законодавства про працю відповідачем не допущено.

Відповідно до ч.2 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач мала відповідну кваліфікацію, професію чи спеціальність для зайняття однієї з вакантних посад стороною позивача суду надано не було. Із матеріалів справи встановлено, що на роботі було залишено саме працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Доказів того, що позивач має більш високу кваліфікацію, ніж інші працівники суду не надано.

За таких обставин вимоги позивача про визнання наказу про звільнення незаконними і його скасування, і поновлення на роботі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

У такому випадку, оскільки результат розгляду позовної вимоги про стягнення з Відповідача оплати за вимушений прогул, прямопропорційно залежить від задоволення вимог про визнання наказу про звільнення незаконними, його скасування, та поновлення на роботі, у задоволенні яких судом відмовлено, отже не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка є похідною від первинних вимог.

На підставі наведеного повно та всебічно оцінивши наявні у справі докази, врахувавши усі пояснення сторін, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, ст.ст. 40, 149, 235, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 2, 76-83, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області про визнання незаконним звільнення, скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька