Справа № 946/7361/20
Провадження № 2/946/322/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2021 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Коробко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Бесарабія», розміром 4,60 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ОД № 0070033, виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований 17 грудня 1996 року в Книзі записів реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 616.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 належало наступне майно:

- житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 4, що також підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 24.09.2020 року за № 563;

- земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Бесарабія», розміром 4,60 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ОД № 0070033, виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого 17 грудня 1996 року в Книзі записів реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 616.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13.03.1998 року, виданого виконавчим комітетом Мирновської сільської ради Автономної Республіки Крим, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Після смерті ОСОБА_4 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищезазначене спадкове майно.

Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до заповіту від 09.11.1988 року, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 96, ОСОБА_4 все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що за законом вона матиме право заповіла ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках кожній.

Факт того, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідною дочкою ОСОБА_4 , підтверджений довідкою наданою виконавчим комітетом Саф`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 10.03.2021 року за № 132, згідно якої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 дійсно є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметі звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту після смерті ОСОБА_4 немає.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як було з`ясовано судом, ОСОБА_5 у передбачений ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) строк звернулась до Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року).

В свою чергу, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_4 не проживала та до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались, тому вважаються такими що фактично не прийняли спадщину відповідно до вимог ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 26.03.2008 року, виданого виконавчим комітетом Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті ОСОБА_5 згідно ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Бесарабія», розміром 4,60 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ОД № 0070033, виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований 17 грудня 1996 року, які вона фактично прийняла після смерті ОСОБА_4 , але юридично не встигла оформити своїх спадкових прав.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 51170558 від 07.03.2018 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені ОСОБА_5 відсутня.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_5 є:

- чоловік ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 14.11.1965 року, виданого виконавчим комітетом Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області;

- син ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 03.05.1972 року, виданого виконавчим комітетом Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області;

- донька ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 24.11.1976 року, виданого виконавчим комітетом Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області;

Згідно з правилами ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено в судовому засіданні, на час відкриття спадщини разом із ОСОБА_5 проживав її чоловік ОСОБА_3 та донька ОСОБА_2 , що підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 15.02.2018 року за № 108, тому вважаються такими, що фактично прийняли спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

В свою чергу ОСОБА_1 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_5 не проживав та до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, тому вважається таким, що фактично не прийняли спадщину відповідно до вимог ст. ст. 1268, 1269 ЦК України.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 02.07.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_3 згідно ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина на спадкове майно до якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частина земельної частки (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Бесарабія», розміром 4,60 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ОД № 0070033, виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований 17 грудня 1996 року, які він фактично прийняв після смерті дружини ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до заповіту від 18.04.2013 року, посвідченого секретарем Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 22, ОСОБА_3 належний йому житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , і 1/2частину земельної ділянки площею 5,25 га, що розташована на території Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а належну йому земельну ділянку площею 5,43 га, яка розташована на території Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1№ 468439, заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

До неохопленої заповітом спадщини після смерті ОСОБА_3 відноситься: 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частина земельної частки (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Бесарабія», розміром 4,60 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ОД № 0070033, виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований 17 грудня 1996 року, які він фактично прийняв після смерті дружини ОСОБА_5 .

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_3 є:

- син ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 03.05.1972 року, виданого виконавчим комітетом Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області;

- донька ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 24.11.1976 року, виданого виконавчим комітетом Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області;

Частиною 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь - кого із спадкоємцем за законом незалежно від черги.

Як було з`ясовано судом, ОСОБА_2 відмовилась від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті матері ОСОБА_5 та після смерті батька ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 у передбачений ст. 1270 ЦК України строк звернуся до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу одеської області Веліксар Т.І. із заявою про прийняття спадщини, що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 07.03.2018 року, тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи викладене, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину такими, що підлягають захисту в зв`язку з чим задовольняє позов.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області від 25.02.1997 року, РНОКПП - НОМЕР_8 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_9 , виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області від 21.03.2001 року, РНОКПП - НОМЕР_10 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідною дочкою ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на:

- житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Бесарабія», розміром 4,60 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ОД № 0070033, виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований 17 грудня 1996 року в Книзі записів реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 616.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.04.2021 року.

Суддя: О.О.Бурнусус