Справа № 185/205/20
Провадження № 2/185/183/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання Молчанової Н.Ю., представника позивача - адвоката Савченка С.А., представника відповідача - адвоката Мелешка І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу ЄУ № 185/205/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В

08 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача борг по орендній платі в сумі 11088 грн, заборгованість по сплаті за користування комунальними послугами в сумі 3464,14 грн, пеню за прострочення по сплаті орендної плати в сумі 62092,80 грн, а також судовий збір у сумі 768,40 грн та витрати на юридичні послуги у сумі 5000 грн.

Мотивувала позов тим, що ОСОБА_1 має у власності нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 590,4 кв. м. ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою-підприємцем. 01.07.2016 між ФОП ОСОБА_1 та громадянкою ОСОБА_2 укладено договір оренди на приміщення за вказаною адресою площею 24 кв.м на строк шість місяців з дня підписання акту прийому-передачі від 01.07.2016. Відповідачка використовувала орендоване майно з 01.07.2016 по червень 2017 року, орендну плату та комунальні послуги не сплачувала з грудня 2016 року по червень 2017 року, тому утворилася заборгованість у зазначеному розмірі, яку позивач просить стягнути.

Відповідач подала заперечення, відповідно до яких позовні вимоги не визнала, зазначила, що приміщення винаймала до грудня 2016 року, на початку 2017 року переїхала до іншого приміщення. Вважає, що заборгованості з орендної плати та за комунальні послуги відсутня, так як приміщення в 2017 році вона не користувалась.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він має довіреність від позивача, яка є його донькою. Відповідач винаймала зазначене приміщення за договором, сплачувала, питань до неї не було, останній раз сплатила оренду за грудень 2016, комунальні платежі за грудень 2016 року не сплатила, сказала потом віддасть після свят, а потім виїхала з приміщення без попередження. Йому повідомили працівники кафе, що відповідач вивозить меблі в січні 2017року, коли виїхала вона залишила ключі в кафе, йому не передавала. 24.01.2017 він без відповідача склав акт про те що вона покинула приміщення. Акт прийму - передачі приміщення з відповідачем не укладався. Після січня 2017 року приміщення не здавалось. Коли він дізнався, що відповідач працює по АДРЕСА_2 , приходив до неї, вручав повідомлення про заборгованість. Заборгованість існує з комунальних платежів.

Від виклику та допиту інших свідків представники сторін відмовились.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та свідка, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

01 липня 2016 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , свідоцтво серії НОМЕР_1 , та громадянкою України ОСОБА_2 укладено договір оренди приміщення, яке розташоване: АДРЕСА_1 , загальною площею 24 кв.м.. (а.с. 18-19). В цей же день суб`єктом підприємницької діяльності (СПД) фізичною особою ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_2 складено акт прийому-передачі приміщення площею 24 кв. м. (а.с.20)

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Звертаючись із цим позовом, позивач просила стягнути заборгованість за договором оренди, укладеним між нею як фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та громадянкою ОСОБА_2 .

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України (далі - ГК України) громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до відкритої інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 є зареєстрованим суб`єктом господарювання, з одним із видів діяльності: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Частиною третьою статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

З аналізу вказаних норм прав вбачається, що фізичні особи, які на час звернення з позовом не є підприємцями, можуть звертатися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів які стосувались діяльності ФОП.

Станом на час подання позову та розгляду справи по суті ФОП ОСОБА_1 не припинено.

Водночас, цивільна правоздатність фізичної особи та цивільна правоздатність фізичної особи-підприємця мають різний обсяг, зокрема, в частині здійснення фізичною особою-підприємцем господарської діяльності.

У зв`язку із цим суд вважає за необхідне визначити співвідношення понять фізичної особи та фізичної особи - підприємця та їх правового статусу.

Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статті 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

З аналізу вказаних вимог цивільного законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, якою передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Суб`єктом права власності може бути фізична особа, оскільки ЦК України не містить заборони щодо перебування у власності окремої фізичної особи нерухомого майна нежитлового призначення, яке використовується для здійснення підприємницької діяльності. Та сама особа - власник майна визначає, у якому статусі вона відчужує чи передає в оренду вказане майно, як фізична особа, чи як суб`єкт господарювання.

Відповідна правова позиція викладена Великої Палатою Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі № 127/14633/16-ц.

ОСОБА_1 як фізична особа на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 від 20.05.2009 є власником нерухоме майно, нежитлового призначення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та діючим суб`єктом господарювання як ФОП ОСОБА_1 , одним видом з діяльності якого є - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Укладаючи спірний договір оренди від 01.07.2016 саме як ФОП позивач самостійно визначилась в яком статусі вона передає в оренду належне їй майно, а саме як суб`єкт господарювання ФОП.

Правовідносини у цій справі виникли саме щодо виконання договору оренди, укладеного між суб`єктом господарської діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та громадянкою без статусу підприємця ОСОБА_2 , в договорі прямо зазначено, що ОСОБА_1 виступає саме із статусом підприємця.

Станом на час подання позову та розгляду справи по суті ФОП ОСОБА_1 не припинено.

Відповідно до ст. 626,627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 ЦПК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Звернення позивача до суду як фізичною особи, без зазначення статусу як підприємця, яка не є стороною спірного договору, позбавляє позивача права вимоги за договором оренди, оскільки договір укладався саме з ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як в позові відмовлено судові витрати позивачу не відшкодовуються. Відповідачем у відзиві заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на правову допомогу в сумі 5 000 грн, але доказів понесення зазначених судових втрат не надано, заяв в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України не заявлено.

Керуючись ст. 5,12,13, 81, 89, 258,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ) про стягнення боргу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко