Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2496/21 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т. Б.
Категорія 82 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №274/2496/21 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення коштів, за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Большакова Т.Б. в м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, у якому просив зобов`язати АТ «Універсал Банк» переказати 2900,00 грн на свою карту monobank за рахунок коштів банку та зобов`язати АТ «Універсал Банк» сплатити йому пеню в розмірі 130,50 грн., 3% річних в розмірі 10,73 грн та відшкодувати заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.

Позовні вимоги мотивував тим, що він є держателем карти monobank АТ «Універсал Банк». Зазначає, що 28 лютого 2021 року о 11 год 07 хв та 11 год 09 хв через термінал ІВОХ, що належить ТОВ «ПЕЙБОКС», розміщений в торговому центрі «ПАН» за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, Привокзальна площа, 1-а, він здійснював поповнення своєї картки двома платежами: 2500,00 гривень і 2900,00 гривень. Вказує, що його картка є безконтактною, тому операції щодо поповнення (зарахування) коштів починають виконуватися після того, як відбувається ідентифікація картки шляхом її прикладання до екрана терміналу. Вважає, що прийнявши від нього готівку через платіжний пристрій за реквізитами, які заповнюються в автоматичному режимі платіжного пристрою, відповідач зобов`язаний був зарахувати кошти на його картковий рахунок.

Стверджує, що перший платіж пройшов успішно і він миттєво отримав підтвердження про зарахування коштів на свій картковий рахунок смс-повідомленням. З цієї причини від друку квитанції про здійснену операцію він відмовився. Зазначає, що при поповненні картки другим платежем смс-повідомлення не прийшло, а тому він роздрукував квитанцію з терміналу. Вказує, що роздивившись квитанцію він помітив, що номер картки зарахування відрізняється - НОМЕР_2, хоча вручну жодні цифри не вводив, а лише приклав до екрана свою безконтактну картку.

Зазначає, що він одразу зв`язався з службою підтримки відповідача через Viber. Спочатку працівники контакт-центру запевняли, що вирішують питання, а згодом повідомили, що нічим допомогти не можуть. Вказує, що він 03 березня 2021 року звернувся із письмовою заявою до відповідача про зарахування коштів в сумі 2900,00 гривень на його картку monobank № НОМЕР_1 , але отримав відмову, в якій вказано, що без отримання згоди клієнта (помилкового отримувача) у банку відсутні підстави для повернення коштів.

Стверджує, що його вина у переказі коштів неналежному отримувачу відсутня, оскільки реквізити зарахування коштів заповнювалися автоматично шляхом прикладення картки до екрану терміналу. Вважає, що відповідач порушив правила розрахункових операцій, а тому просить зобов`язати відповідача переказати йому сплачені ним 28.02.2021 кошти в сумі 2900,00 грн та сплатити пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення починаючи від дати завершення помилкового переказу. Крім того, у зв`язку з тим, що на момент звернення до суду кошти так і не повернуті банком, просить стягнути моральну шкоду у сумі 1000,00 грн, яка виразилася у його душевних стражданнях.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно перераховані неналежному отримувачу кошти у розмірі 2900,00 грн., а також 130,50 грн пені, 10,73 грн 3% річних. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що позивач особисто здійснював дії щодо ініціювання платежів та несе повну відповідальність за правильність введення реквізитів. Зазначає, що ініціювання платежу та правильність введення реквізитів покладається на ініціатора платежу, а тому відсутня відповідальність банку, оскільки всі події відбулися без участі АТ «Універсал Банк» та є наслідком дій вчинених лише позивачем.

Вказує, що АТ «Універсал Банк» не є набувачем та власником коштів, які були переведені позивачем. А тому, вважає, що АТ «Універсал Банк» не може бути відповідачем по даній справі, адже належним відповідачем є особа, якій були перераховані кошти. Окрім того, зазначає, що позивач жодним чином не доводить твердження про помилковість переказу здійсненого 28.02.2021. Вказує, що постачальником послуг з переказу коштів, приймання платежів для подальшого переказу прийнятих грошових коштів одержувачу через IBOX термінал, є АТ «Айбокс Банк», про що зазначено в квитанції №Р22Q-QJGO-XFJ9-HCD5 від 28.02.2021. Зазначає, що після прийняття платежу АТ «Айбокс Банк» здійснює переказ на рахунок, який зазначив позивач та який відкритий в АТ «Універсал Банк». Окрім того, стверджує, що грошові кошти надійшли на рахунок третьої особи 28.02.2021 о 11:09 год., тобто до звернення позивача в АТ «Універсал Банк», а тому банк не мав законних підстав без отримання згоди клієнта (третьої особи) на повернення коштів. Вважає, що помилка була допущена саме платником, який здійснює переказ через платіжний термінал IBOX, обслуговуючий банк АТ «Айбокс Банк». Окрім того, зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду, викладені в оспорюваному рішенні не відповідають обставинам справи, а тому просить скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 червня 2021 року та ухвалити нове яким відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є держателем карти monobank АТ «Універсал Банк» за номером НОМЕР_1 зі строком дії - листопад 2024 року.

28 лютого 2021 року об 11:07 год і об 11:09 год через термінал ІВОХ, що розміщений в торговому центрі «ПАН» за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, Привокзальна площа, 1-а, ОСОБА_1 здійснював поповнення своєї картки двома платежами: 2500,00 гривень і 2900,00 гривень.

Відповідно до довідки про рух коштів по картці позивача від 03.03.2021 вбачається, що платіж на суму 2 500 грн був зарахований 28.02.2021 о 11:07:27 через термінал ІВОХ.

Згідно копії квитанції від 28.02.2021 вбачається, що другий платіж на суму 2900,00 грн було перераховано на карту НОМЕР_2 , яка не є картою позивача.

Вбачається, що 03 березня 2021 року позивач звернувся до АТ «Універсал Банк» із заявою, в якій просив повернути грошові кошти в сумі 2900,00 грн на його картку.

Листом №40973 від 15.03.2021 АТ «Універсал Банк» повідомив позивача про те, що у нього немає можливості виконати вимоги позивача, оскільки не вдалося отримати згоди від отримувача коштів (помилкового отримувача).

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів», який встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Отже, позивач є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Порядок здійснення переказів встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22.

Згідно ст.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон) банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку.

Відповідно до ст.30 Закону переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Згідно ст.32 Закону банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів.

Платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ (ст. 33 Закону).

Порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, передбачений Положенням про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів, затвердженим Постановою НБУ від 05 листопада 2014 року №705, якою викладені загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції які не виконувалися користувачем (пункт 5 розділу 6 зазначеного положення).

Емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції (пункт 8 розділу 6 положення).

Положення передбачає обов`язок емітента (банку) відновити залишок на рахунку клієнта у випадку здійснення помилкового або неналежного переказу.

Визначення поняття «помилковий переказ» та «неналежний переказ» міститься у п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а саме:

-помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі;

-неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі, тобто у випадках наявності вини банку або ініціатора переказу у здійсненні платежу.

Водночас пунктом 5 розділу 6 Постанови передбачено обов`язок користувача контролювати рух коштів за свої рахунком, а пунктом 8 розділу 6 розмежовує ризики та відповідальність користувача за збитки від здійснення операцій моментом повідомлення користувача банку про втрату електронного платіжного засобу або втрату чи розповсюдження стороннім особам інформації про ідентифікацію.

У позовній заяві, ОСОБА_1 зазначає, що 28 лютого 2021 року об 11:07 год і об 11:09 год ним здійснено операцію по зарахуванню коштів 2500,00 грн і 2900,00 грн за допомогою терміналу ІВОХ.

Позивач зазначає, що його картка є безконтактною, а тому операції щодо поповнення коштів починають виконуватися після того, як відбудеться ідентифікація карти шляхом прикладання до екрена терміналу.

Відповідно до Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank «Універсал Банк» платіжна картка (картка) - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунку клієнта або відповідного рахунку Банку з метою оплати товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків або через банківський автомат, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним Договором. Платіжна картка є ідентифікаційним засобом і інструментом для здійснення операцій, визначених чинним законодавством і Договором укладеним між Банком і клієнтом.

Авторизація - процедура отримання дозволу на проведення операцій з використанням Платіжної картки або інших операцій від імені клієнта.

Ідентифікація - отримання Банком ідентифікаційних даних клієнта.

Згідно п.15 розділу ІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням електронний платіжний засіб має містити обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Платіжна організація має право в правилах платіжної системи встановити додаткові реквізити електронного платіжного засобу.

Відтак, пройшовши ідентифікацію карти ОСОБА_1 отримав доступ до вказаних ним при укладанні договору з АТ «Універсал Банк» реквізитів карти, здійснив переказ грошових коштів, після здійснення операції отримав чек, в якому зазначені реквізити транзакції, а саме: номер карти отримувача, номер платника та призначення платежу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доведеною обставину, що позивачем було ініційовано здійснення грошового переказу саме на рахунок НОМЕР_2 у сумі 2900,00 грн.

Доводи позивача про те, що реквізити карти заповнилися автоматично і він власноручно їх не заповняв, не звільняє його від обов`язку перевірити правильність їх введення.

Згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За положеннями статті 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, за своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України, слід зробити висновок, що позивач, наполягаючи на тому, що помилковий переказ було здійснено саме з вини банку повинен був довести відповідні обставини. Втім, позовна заява ґрунтується лише на нічим не підкріплених твердженнях позивача щодо обставин переказу коштів на рахунок власника карти НОМЕР_2 .

За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності колегія суддів виходить з відсутності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів як таких, що були помилково зараховані на рахунок третьої особи, а відтак і відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

На зазначене вище суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов невірного висновку про доведеність помилки банку у здійснені переказу на картковий рахунок, а відтак помилково задовольнив позов.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, рішення суду на підставі п. 1,2 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому понесені АТ «Універсал Банк» витрати по оплаті апеляційної скарги в сумі 1362,00 грн повинні компенсуватися за рахунок держави.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Компенсувати акціонерному товариству «Універсал Банк» судові витрати в сумі 1362,00 грн за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді