ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

при секретарі - Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Акцент-Банк про розірвання споживчого кредиту , -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Акцент-банк» про розірвання споживчого договору.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що 10.10.2020 року між нею та АТ «Акцент-банк» було укладено договір кредиту на суму 33 000 грн. строком на 24 місяці для оплати косметологічного комплексу по догляду за обличчям в сумі 33 000 грн. зі сплатою відсотків 40,61 % річних, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 647,5 грн., щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1 320 грн. Відповідно до умов пункту 8а договору споживчого кредиту (банківський продукт «Розстрочка») від 10.10.2020 року договірна сума споживчого кредиту у сумі 33 000 грн. мала бути перерахована акціонерним товариством «Акцент-Банк» безготівково на поточний рахунок ТОВ «Ісра Бьюті». Після підписання заяви позичальника, графіку погашення кредиту, паспорту банківського продукту «Розстрочка» про умови кредитування АТ «Акцент-Банк» та сукупну вартість споживчого кредиту позивач зрозуміла, що умови договору споживчого порушують її законні права та інтереси, як споживача фінансових послуг, оскільки в заяві позичальника передбачена щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 1 320 грн., а щомісячний платіж складає 1 375 грн. Згідно Паспорту кредиту про умови кредитування А-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту сума кредиту становить 33 000 грн., абсолютне подорожчання кредиту 48 840 грн. Вважаючи порушеними законні права та інтереси, як споживача фінансових послуг, вона на підставі особистого волевиявлення та відповідно до п. 1 ст.15 Закону України «Про споживче кредитування» звернулась із заявою на ім`я керівника АТ «Акцент-Банк» про розірвання договору споживчого кредиту. Згідно паспорту банківського продукту «Розстрочка» про умови кредитування АТ «Акцент-Банк» та сукупну вартість споживчого кредиту від 13.11.2018 року передбачено, що споживач має право відмовитись від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених ЗУ «Про споживче кредитування», що останньою і було зроблено протягом 14 календарних днів. Разом з тим, відповіді від відповідача на свою заяву позивач не отримала, у зв`язку із чим і звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ Акцент-Банк про розірвання споживчого кредиту.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду, як законне та обгрунтоване, залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.10.2020 року між ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» було укладено договір споживчого кредиту (банківський продукт «Розстрочка») строком на 24 місяці для оплати косметологічного комплексу по догляду за обличчям на суму 33 000 грн. зі сплатою відсоткової ставки 40, 61 % річних, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 1 320 грн., щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1 375 грн.

Відповідно до умов пункту 8а договору споживчого кредиту (банківський продукт «Розстрочка») від 10.10.2020 року договірна сума споживчого кредиту у сумі 33 000 грн. мала бути перерахована акціонерним товариством «Акцент-Банк» безготівково на поточний рахунок ТОВ «Істра Бьюті».

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що умови договору споживчого кредиту порушують її законні права та інтереси, як споживача фінансових послуг, оскільки в заяві позичальника передбачена щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 1 320 грн., а щомісячний платіж складає 1 375 грн. Тому позивач подала кредитодавцю письмову заяву про відмову від договору споживчого кредиту, що, на її думку, є підставою для розірвання договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що договір споживчого кредиту, укладений між сторонами, не може бути розірваний в судовому порядку з підстав односторонньої відмови від нього позивача, як позичальника, оскільки нею не дотримано у повній мірі встановленої для односторонньої відмови ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» процедури.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», положення якого поширюються на спірні правовідносини, цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Згідно ст. 2 вищевказаного Закону метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.

Згідно ч.ч.1-3 ст.15 Закону України Про споживче кредитування споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг») до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. Якщо споживач подає повідомлення не особисто, воно має бути засвідчене нотаріально або подане і підписане представником за наявності довіреності на вчинення таких дій. Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит.

Позивач ОСОБА_1 у позові посилалась на те, що у встановлений ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» строк вона подала кредитодавцю письмову заяву про відмову від договору споживчого кредиту, що, на її думку, є підставою до розірвання договору.

З цього приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що кредитодавець АТ «Акцент-Банк» свої обов`язки згідно умов укладеного між ним та ОСОБА_1 договору споживчого кредиту виконав у повному обсязі, оскільки перерахував грошові кошти в обумовленому розмірі на рахунок контрагента ТОВ ІСТРА БЬЮТІ за договором споживчого кредиту, що підтверджується меморіальним ордером від 10.10.2020 року № 15434749.17665.501 (а.с.46).

Таким чином, істотних порушень договору банком допущено не було, оскільки позивач не була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору, що виключає можливість розірвання договору в судовому порядку на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Частина 3 ст. 651 ЦК України передбачає право сторони відмовитися в односторонньому порядку від договору у повному обсязі або частково, однак виключно за умови, що таке право на відмову встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» з метою захисту споживача від недоброчесних дій кредитодавця за договором споживчого кредиту споживачу надано право відмовитись від договору без пояснення причин шляхом подання кредитодавцю протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит письмової заяви про відмову від нього.

Тобто вищевказана норма закону дійсно передбачає право односторонньої відмови споживача від договору споживчого кредиту, що може слугувати підставою для розірвання договору в розумінні ч. 3 ст. 651 ЦК України. Однак, обов`язковою умовою для розірвання договору з підстав, передбачених ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», є виконання споживачем обов`язку, передбаченого ч. 3 цієї статті, яка є невід`ємною складовою частиною конструкції даної правової норми. Так, згідно ч. 3 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит.

Після виконання споживачем покладеного на нього обов`язку по поверненню кредитодавцю отриманих від нього грошових коштів у семиденний строк з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит, даний договір вважається розірваним з підстав передбаченого законом права споживача на односторонню відмову від нього без пояснення причин такої відмови.

З матеріалів справи вбачається, що письмове повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач ОСОБА_1 направила кредитодавцю АТ «Акцент-Банк» 22 жовтня 2020 року (а.с.10), при цьому обов`язок повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит, ОСОБА_1 не виконала.

Таким чином, договір споживчого кредиту, укладений між сторонами, не може бути розірваний в судовому порядку з підстав односторонньої відмови від нього позивача, як позичальника, оскільки нею не дотримано у повній мірі встановленої для односторонньої відмови ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» процедури.

За таких обставин колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було направлено на адресу позивача копії відзиву відповідача на позовну заяву не можуть бути підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення суду, оскільки частиною 4 статті 178 ЦПК України передбачено, що копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Посилання апелянта на надання відповідачем неправдивої інформації про перерахування грошових коштів за споживчим кредитом спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи. (а.с.46)

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида