ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4938/21 Справа № 209/3383/20 Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович, про захист прав споживача шляхом зобов`язання перерахувати заборгованість, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (далі ТОВ "ОТП Факторинг Україна"), третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В., про захист прав споживача шляхом зобов`язання перерахувати заборгованість, мотивуючи його тим, що рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 травня 2019 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки був повністю задоволений. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №РМ-8МЕ303/250/2008 шляхом проведення прилюдних торгів під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №СМ-8МЕ303/250/2008 від 10 липня 2008 року, укладеного з ЗАТ «ОТП Банк» у розмірі 1 140 514,12 грн., на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Вказувала, що вона не погоджується з діями ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо нарахування пені за спірним кредитним договором в розмірі 21 075,58 доларів США, що не було предметом дослідження у суді першої інстанції, оскільки позивач мав можливість пред`явити позов до іпотекодавця, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (31 день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі) протягом трьох років (з 2010 по 2013 року), однак, до суду звернувся з даним позовом у лютому 2019 року, тобто після спливу встановленого законом строку загальної позовної давності.

Зазначала, що суд під час розгляду справи достовірно не з`ясував реального розміру заборгованості за кредитним договором та не перевірив періоду за який вона нарахована, а також не встановив періоду нарахованої пені за користування кредитними коштами.

Посилаючись на те, що суд залишив поза увагою заяву про застосування позовної давності, внаслідок чого не перевірив її дотримання за заявленим позовом, в той час коли у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» закінчився строк на пред`явлення стягнення суми пені за виниклими спірними правовідносинами, просила суд ухвалити рішення, яким застосувати до виниклих правовідносин правові позиції Великої Палати Верховного суду від 24 квітня 2019 року в справі №523/10225/15-ц (провадження №14- 159цс19) та від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18); зобов`язати ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виключити розмір пені в розмірі 21 075,58 доларів США (еквівалент 570 257,06 грн.) із її заборгованості за кредитним договором №СМ-8МЕ303/250/2008 від 10 липня 2008 року; зобов`язати ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повідомити приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжу О.В. про виключення розміру пені в сумі 21 075,58 доларів США (еквівалент 570 257,06 грн.) із її заборгованості за кредитним договором №СМ-8МЕ303/250/2008 від 10 липня 2008 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову, зазначала, що предметом позову є перерахунок безпідставно нарахованої пені та наполягала на можливості застосувати висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 24 квітня 2019 року по справі 523/10225/15-ц та постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року по справі 310/11534/13-ц.

16 квітня 2021 року відповідач ТОВ "ОТП Факторинг Україна" надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 травня 2019 року у цивільній справі №209/665/19 (провадження №2/209/681/19) позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки був повністю задоволений (а.с.15-17).

Вказаним рішенням було встановлено розмір заборгованості позивача за кредитним договором №СМ-8МЕ303/250/2008 від 10 липня 2008 року, який становив «42 151,16 доларів США (еквівалент 1 140 514,12 грн.), що складається з 21 075,58 доларів США (еквівалент 570 257,06 грн.) тіло кредиту, 21 075,58 доларів США (еквівалент 570 257,06 грн) пеня».

Під час розгляду вказаної цивільної справи ОСОБА_1 тільки просила застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, яка ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2019 року була залишена без руху через не сплату судового збору. Ухвалою Дніпровського Апеляційного суду від 11 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 травня 2019 року було повернуто апелянту (а.с.44).

Дане рішення набрало законної сили 11 вересня 2019 року.

Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. 24 лютого 2020 року були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №61361197 (а.с.18,45), арешт майна боржника та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.19,20).

11 червня 2020 року приватний виконавець виніс постанову про опис й арешт майна боржника за ВП №61361197, відповідно до якої було описане майно та накладений арешт на магазин продовольчих товарів (вбудоване приміщення №38, реєстраційний № майна 2211707), загальною площею 56,2 кв.м (площа земельної ділянки 17 кв.м) (а.с.21-22).

Відповідно до протоколу №507394 проведення електронних торгів від 19 жовтня 2020 року (а.с.46-47), магазин продовольчих товарів, вбудоване приміщення №38, загальною площею 56,2 кв.м, був виставлений на торги, переможцем яких став ОСОБА_2 , придбавши об`єкт з ціною продажу 505 505 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для їх задоволення в частині зобов`язання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виключити розмір пені в сумі 21075,58 доларів США (еквівалент 570257,06 грн.) із заборгованості за кредитним договором №СМ-8МЕ303/250/2008 від 10 липня 2008 року та зобов`язання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повідомити приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжу О.В. про виключення розміру пені в сумі 21 075,58 доларів США (еквівалент 570 257,06 грн.) із заборгованості за кредитним договором №СМ-8МЕ303/250/2008 від 10 липня 2008 року, крім того не конкретизовано до яких саме правовідносин слід застосувати правові позиції Великої Палати Верховного суду від 24 квітня 2019 року в справі №523/10225/15-ц (провадження №14-159цс19) та від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із статтею 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22,23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно з положеннями статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 10 травня 2019 року, яке набрало законної сили та не може бути поставлено під сумнів, позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №РМ-SME303/250/2008, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А., реєстровий №4600, магазин продовольчих товарів (вбудоване приміщення №38), загальною площею 56,2 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною за процедурою, яка передбачена Законом України Про виконавче провадження», на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №СМ-SME303/250/2008 від 10 липня 2008 року, укладеного з ЗАТ «ОТП Банк» у розмірі 1 14 0514,12 грн. на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Передано в управління іпотекодержателю ТОВ «ОТП Факторинг Україна» предмет іпотеки магазин продовольчих товарів (вбудоване приміщення №38), загальною площею 56,2 кв.м, що знаходиться в Дніпропетровській області м.Дніпродзержинськ (на даний час АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом надання права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» примусового входу до предмета іпотеки. Обладнання предмета іпотеки охоронними пристроями, заміни замків, а також укладання договорів про надання охоронних послуг щодо предмета іпотеки зі спеціалізованими підприємствами, установами,організаціями.

Положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За вказаним рішенням видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження.

В межах виконавчого провадження реалізовано з прилюдних торгів предмет іпотеки.

Колегія суддів наголошує на тому, що позов ОСОБА_1 про захист прав споживачів шляхом зобов`язання перерахувати заборгованість не може бути задоволено.

Рішення суду, яким було встановлено розмір заборгованості, в рахунок погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, набрало законної сили, є фактично виконаним, майно реалізоване на прилюдних торгах.

Посилання на те, що під час розгляду справи №209/665/19 не було досліджено нарахування пені, не можуть слугувати підставою для задоволення позову даній справі.

Таким чином суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для застосування правових позицій Великої Палати Верховного суду від 24 квітня 2019 року в справі №523/10225/15-ц (провадження №14- 159цс19) та від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) є хибними.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального й процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишена без змін

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.