КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №369/11882/20

28 серпня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Рубан С.М.

- Заришняк Г.М.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Волчка А.Я., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 03.03.2011 року у розмірі 31 203,73 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 23 047,76 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 8 155,97 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 03.03.2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач вказував, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у повному обсязі, однак останній умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, у зв`язку з чим станом на 07.09.2020 року відповідач має заборгованість 31203,73 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 23 047,76 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 8 155,97 грн.

Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 047,76 грн. та судовий збір у розмірі 2 102 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 8 155,97 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками, суд не дослідив довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка особиста підписана відповідачем, в якій сторонами погоджено щомісячну відсоткову ставку 2,5% за користування кредитом, а також виписку про рух коштів, у зв`язку з чим дійшов безпідставного висновку про непогодження сторонами умов щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 03.03.2011 року.

Однак відповідач своїх зобов`язань по відповідному договору не виконував, і у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором позивач зазначив що відповідач станом на 07.09.2020 року має заборгованість 31203,73 грн., яка складається з наступного: 23047,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8155,97 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Задовольняючи частково позовні вимоги, стягуючи заборгованість за тілом кредиту та відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження погодження з відповідачем умов про сплату відсотків за користування кредитними коштами, тому такі вимоги є необгрунтованими.

Однак, колегія суддів в повній мірі погодитися з таким висновком суду першої інстанції не може, враховуючи наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що 03.03.2011 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, в якій виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну карту «Кредитка «Універсальна», з бажаним кредитним лімітом 1000 грн.

Крім того, 03.03.2011 року відповідач ОСОБА_1 підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій, зокрема, визначено, базова процентна ставка в місяць - 2,5%. В довідці, підписаній відповідачем зазначено, що з фінансовими умовами надання платіжної карти «Кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми сплати за використання кредитних коштів ознайомлений.

З довідки про надані кредитні картки вбачається, що відповідачу за договором б/н було надано кредитні картки: НОМЕР_1 - дата відкриття 03.03.2011, термін дії 11/14; НОМЕР_2 - дата відкриття 04.06.2013, термін дії 06/17; НОМЕР_3 - дата відкриття 22.11.2016, термін дії 05/19; НОМЕР_4 - дата відкриття 15.12.2016, термін дії 11/20; НОМЕР_5 - дата відкриття 09.08.2018, термін дії 05/22.

З довідки про умови кредитування вбачається, що кредитний ліміт карткового рахунку збільшувався та зменшувався.

З виписки про рух коштів станом на 09.09.2020 року за договором б/н вбачається, що відповідач користувався коштами, сплачував заборгованість, погашав відсотки.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 31.05.2015 року, у відповідача за період з 03.03.2011 року по 31.05.2015 року наявна заборгованість за процентами у розмірі 47,68 грн. (а.с. 7-12).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 30.06.2019 року у відповідача за період з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року заборгованість за процентами відсутня (а.с. 13-17)

Згідно розрахунку заборгованості станом на 07.09.2020 року у відповідача за період з 01.07.2019 року по 07.09.2020 року наявна заборгованість за відсотками у розмірі 8 155,97 грн. (а.с. 18).

З наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що відсотки за погодженою у довідці від 03.03.2011 року ставкою (2,5% щомісячно) нараховувалися з 03.03.2011 року по 29.08.2014 року та за цей період у відповідача відсутня заборгованість за відсотками. Починаючи з 01.09.2014 року позивач змінював процентну ставку (збільшував, зменшував).

Однак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження погодження Банком з відповідачем іншої процентної ставки ніж 2,5% на місяць.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, однак не врахував, що між позивачем та відповідачем було узгоджено умови кредитування щодо сплати відсотків у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана 03.03.2011 року відповідачем, та за узгодженою процентною ставкою заборгованість по відсоткам відсутня, а доказів на погодження зміни процентної ставки позивачем надано не було.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що суд не дослідив довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка особиста підписана відповідачем, в якій сторонами погоджено щомісячну відсоткову ставку 2,5% за користування кредитом, а також виписку про рух коштів, у зв`язку з чим дійшов безпідставного висновку про непогодження сторонами умов щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами знайшли своє підтвердження під час перегляду рішення в оскаржуваній частині судом апеляційної інстанції.

В частині стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту та судового збору рішення суду сторонами не оскаржене, а тому апеляційний суд не перевіряє правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками підлягає зміні з викладенням в цій частині його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками змінити, виклавши його мотивувальну частину в цій частині в редакції даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: