Провадження № 2/761/1061/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Саміленко В.В.,

за участі

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус Україна» про відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, -

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди у розмірі 21 594,47 грн. матеріальної шкоди, 11 000,00 грн. на курортно-санаторне лікування та 10 000,00 грн. за надання правової допомоги.

Вимоги обгрунтовані тим, що позивач працює контролером-ревізором з вивезення вантажів у відділі аудиту та внутрішнього контролю на підприємстві Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус Україна». Як зазначає позивач, 22.04.2019 року під час нічної зміни (з 21.00 по 09.00) о 21.52 коли вона виконувала свої посадові обов`язки сталася виробнича травма за адресою: АДРЕСА_1 на території складів ТОВ «Бізнес груп К». В той день позивача відпустили додому, проте на ранок її стан ще більше погіршився і вона звернулась до лікаря. З 23.04.2019 року позивач перебувала на лікарняному та проходила лікування. Також позивач зазначає, що про виробничу травму вона не заявляла.

Після розслідування нещасного випадку було складено акт форми Н-1/П та комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок з контролером-ревізором з вивезення вантажів відділу аудиту та внутрішнього контролю Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус Україна» ОСОБА_1 стався в робочий час на території іншого підприємства та в процесі виконання нею трудових обов`язків. Особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці визнано працівників ТОВ «Бізнес груп К».

Як зазначає позивач, у зв`язку з отриманою травмою, у неї погіршилось здоров`я, що призвело і призводить до порушення її особистих немайнових прав, порушення її нормальної життєдіяльності, оскільки вона втратила на три місяці працездатність. У зв`язку із травмою позивач не має можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, частково порушені її відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, а також були порушені її плани на подальше життя, через що в позивача з`явилось почуття тривоги перед майбутнім.

Таким чином позивач просить стягнути середній заробіток за останні три місяці до травмування що становив 15 845,24 грн. та 5 749,23 грн. витрати на ліки та медичні послуги.

А тому на підставі положень статті 153, 237-1 КЗпП України, ст.1167 ЦК України позивач звернулася до суду з цим позовом.

15.01.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в яких представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що позивач, знаходячись на території іншого підприємства не повідомила роботодавця, адміністрацію роботодавця про факт настання нещасного випадку та його наслідки; лише наступного дня позивач звернулась до лікаря та на власний розсуд не заявила про виробничу травму. Такі дії позивача також підтверджуються листком непрацездатності, де причиною непрацездатності зазначено «невиробничі травми -5». Складений акт про нещасний випадок є підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, а також страхових виплат на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки позивач є застрахованою особою.

Крім того представник відповідача зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами матеріальну шкоду в розмірі 21 594,47 грн. та 11 000,00 грн. витрат на санаторно-курортне лікування.

11.06.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача зазначає, що до позову приєднано фіскальні чеки на ліки та медичні послуги на суму 7007,00 грн. Відповідно до виписки із медичної картки позивача вбачається, що 26.06.2019 року позивачу рекомендовано санаторно курортне-лікування. Згідно з переліком санаторно-курортних закладів у розрізі профілів медичної реабілітації в ДП «Санаторій «Конча-Заспа» лікування становить від 1008 до 2016 грн. за койкодень та мінімальний курс лікування становить 12 днів, а тому позивач просить стягнути 11 000,00 грн. на санаторно-курортне лікування.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з`явився хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність представника відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши позивача та її представника, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог на підставі наступного.

У відповідності до положень статті 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, крім випадків укладення між працівником та власником або уповноваженим ним органом трудового договору про дистанційну роботу.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, що запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань у працівників.

Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Працівник має право відмовитися від виконання дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, що становить небезпеку для життя чи здоров`я такого працівника або людей, які його оточують, і навколишнього середовища.

У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов`язаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може надати тимчасову згоду на роботу в таких умовах.

На власника або уповноважений ним орган покладається обов`язок проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці, протипожежної безпеки.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

В статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України;

нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть;

страхові випадки:

за соціальним страхуванням від нещасних випадків - нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці;

за соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім`ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг.

Як вбачається з матеріалі справи, 02.08.2019 року був складений Акт розслідування нещасного випадку (за формою Н-1/П) що стався 22.04.2019 року о 21 год. 52 хв. на Товаристві з обмеженою відповідальністю «Новус Україна» в якому встановлено, що нещасний випадок стався в зоні складування товару, розподільчий склад для зберігання холодної продукції за адресою: Київська область, Броварський район, с.Квітневе, вул.Гоголівська, 1-А на території ТОВ «Бізнес груп К». Як вбачається з Акту, причиною настання нещасного випадку встановлено, невиконання вимог інструкції з охорони праці - комплектувальники ТОВ «Бізнес груп К» порушили вимоги інструкції з охорони праці №1.7 «Для комплектувальників товару». Таким чином встановлено, що нещасний випадок з позивачем стався в робочий час, на території іншого підприємства та в процесі виконання трудових обов`язків та визнається пов`язаним з виробництвом та оформлюється актом за формою Н-1/П.

Стаття 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає права, обов`язки та відповідальність роботодавця як страхувальника.

Зокрема, Роботодавець зобов`язаний:

1) надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом;

5) інформувати про кожний нещасний випадок або професійне захворювання на підприємстві.

Стаття 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці".

Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення реабілітації у сфері охорони здоров`я, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Страхові виплати складаються, зокрема, із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Позивач не надала доказів, що вона зверталася до Фонду із заявою про здійснення вказаних виплат та їй в цьому було відмовлено.

Стаття 1195 ЦК України визначає, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Специфіка відшкодування завданої здоров`ю шкоди полягає в тому, що об`єктом відшкодування є не сама зазначена шкода, а майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до частини четвертої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду.

Розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предметів догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Позивач не надала суду доказів, що ліки, які вона придбавала (копії чеків які містяться в матеріалах справи) дійсно були призначені лікарем під час лікування. Крім того, позивач не надала висновок лікаря щодо необхідності проходження санаторно-курортного лікування в певному лікувальному закладі.

В той же час, суд не вбачає підстав для відшкодування середнього заробітку за останні три місяці до травмування в сумі 15 845,24 грн., оскільки втрата працездатності позивача не пов`язана з діями відповідача (як встановлено в акті), позивач не довела належними та допустимими доказами вказану суму та за період непрацездатності позивачу сплачувались суми на підставі листків непрацездатності.

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-81, 141, 223, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус Україна» про відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 11 червня 2021 року

Суддя: Н.Г.Притула