КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

20 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось із вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 який обґрунтовано тим, що 07 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, згідно умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позивальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту та договором.

Вказував, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що належить відповідачу.

У зв`язку із невиконанням умов договору, рішенням Подільського районного суду м.Києва від 18 грудня 2012 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 243 932,92 доларів США та судові витрати.

Представник позивача зазначав, що договір купівлі-продажу спірної квартири, який був укладений 06 травня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є недійсним в силу вимог закону (нікчемним), оскільки ОСОБА_2 продав квартиру всупереч забороні відчуження предмета іпотеки без згоди іпотекодержателя - ПАТ «УкрСиббанк».

Просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «УкрСиббанк» за основним боргом і процентами в розмірі 397 633,11 доларів США та пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит в розмірі 2 325 141,26 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 , особи, яка не брала участі у справі, проте, яка вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вказує, що 06 травня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 . Згодом, 07 вересня 2016 року ОСОБА_3 уклав договір позики з ОСОБА_5 , в забезпечення виконання такого договору було передано в іпотеку належне йому майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Також відповідно до умов укладеного договору іпотеки, нотаріусом була накладена заборона на відчуження вказаної квартири в інтересах іпотекодержателя ОСОБА_5

02 березня 2017 року ОСОБА_5 відступив право вимоги за договором позики та договором іпотеки на користь ОСОБА_6 , яка відступила право вимоги на користь ОСОБА_7 .. Останній в свою чергу відступив право вимоги на користь ОСОБА_8 , який згодом відступив право вимоги на користь ОСОБА_9

ОСОБА_9 відступила право вимоги за договорами на користь апелянта ОСОБА_1 , який у липні 2020 року дізнався, що відносно квартири, іпотекодержателем якої він є, існує рішення про продаж її з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не мав можливості 07 березня 2008 року укладати договір іпотеки на спірну квартиру, оскільки право власності на таке майно ним було зареєстровано через місяць після укладення договору іпотеки 07 квітня 2008 року.

Вважає, що договір іпотеки не міг бути укладеним через відсутність у ОСОБА_2 майна, тобто був відсутнім предмет іпотеки.

Вказує, що навіть якщо б сторони уклали 07 березня 2008 року договір іпотеки без реєстрації права власності ОСОБА_2 на предмет іпотеки, то такий договір також не пройшов державної реєстрації, оскільки відсутні відповідні записи в реєстрах іпотек та обтяжень. Вказані обтяження не були зареєстровані у Державному реєстрі речових прав та реєстрації обтяжень і станом на 06 травня 2016 року, тобто і на моменту укладення договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Вважає хибним висновок суду першої інстанції щодо нікчемності договору купівлі- продажу спірної квартири від 06 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки ґрунтується на неналежному доказі - договорі іпотеки від 07 березня 2008 року, який не укладався.

ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуваним рішенням фактично позбавило його, як іпотекодержателя прав на задоволення вимог іпотекодержателя в спосіб, що передбачений договором іпотеки від 07 вересня 2016 року.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав свою позицію, а представник позивача виступив проти задоволення апеляційної скарги, зазначав, що права апелянта оскаржуваним рішенням не порушено, а тому апеляційне провадження підлягає закриттю.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ст. З Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ч.І ст. 12 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Загальні правові підстави визнання правочину недійсним визначені у ст. 215 ЦК України. За ступенем недійсності всі правочини поділяються на нікчемні (недійсність яких встановлена законом) та оспорювані (які можуть бути визнані недійсними, але за певних умов).

Частиною 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Місцевим судом, було вірно зазначено, що договір купівлі-продажу спірної заставної квартири від 06 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 201 - 203), є нікчемним, оскільки на момент укладення даного договору існувала заборона на відчуження іпотечного майна (а.с. 32).

Належних доказів на спростування вказаного висновку апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів враховує, що протиправність рішення від 28 квітня 2016 року та запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію припинення заборони відчуження спірної квартири, яка була встановлена на підставі договору іпотеки від 07 березня 2008 року укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 прийнятого від імені державного реєстратора - приватного нотаріуса Ассорі О. Ю. - підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили - постановою Сумського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року в справі № 818/570/17.

Таким чином, відчуження квартири було здійснено під час перебування її в іпотеці банку, після чого 06 травня 2016 року ОСОБА_2 відчужив квартиру ОСОБА_3 , який 07 вересня 2016 року передав її в іпотеку ОСОБА_5 за договором іпотеки, права вимоги за яким 17 червня 2020 року перейшло ОСОБА_1 .

Верховний Суд переглядаючи справу, яка перебуває на розгляді, в постанові від 17 березня 2021 року зазначав, що, виключення запису з Єдиного реєстру заборон, на підставі рішення вчиненого від імені державного реєстратора, яке було згодом скасовано, не спростовує презумпції правомірності обтяження спірного нерухомого майна іпотекою на час його відчуження, таке обтяження є чинним з моменту його первинної реєстрації в цьому реєстрі. Схожі висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1382цс16 та постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 761/24810/14-ій

Верховним Судом у постанові від 13 січня 2021 року (справа № 466/5766/13-ц) вказано, що рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року не стосується прав та обов`язків ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_1 з огляду на нікчемність правочинів про відчуження ОСОБА_2 спірної квартири ОСОБА_3 та відповідно подальшої передачі її в іпотеку ОСОБА_5 .

Вищевказані обставині, щодо продажу ОСОБА_2 спірної квартири були встановлені судом першої інстанції та їм була надана оцінка Верховним Судом.

Відповідно до ч.З ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно ч. 2 ст. 362 ЦПК України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

На підставі вищенаведених норм, зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося, апеляційне провадження за його апеляційною скаргою на дане судове рішення підлягає закриттю.

Керуючись ст.362 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст судового рішення складено «20» квітня 2021 року.

Головуючий

Судді: