Провадження № 22-ц/802/1064/21 Категорія: 44 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Данилюк В.А.,

секретар Галицька І. П.,

з участю: представника позивача Рогатюк Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Луцької районної державної адміністрації Волинської області до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу за апеляційною скаргою позивача Луцької районної державної адміністрації Волинської області на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Луцька районна державна адміністрація Волинської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 02 грудня 2019 року заступником голови Горохівської РДА ОСОБА_2 видано розпорядження №24-ос «Про звільнення ОСОБА_3 », згідно з яким ОСОБА_3 було звільнено з посади начальника Управління соціального захисту населення Горохівської РДА з 02 грудня 2019 року, у зв`язку з отриманням негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 визнано протиправним та скасовано розпорядження заступника голови Горохівської районної державної адміністрації від 02 грудня 2019 року № 24-ос «Про звільнення ОСОБА_3 »; поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника управління соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації з 03 грудня 2019 року.

Стягнуто з Управління соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 138491 гривня 96 копійок.

На виконання вказаного рішення, управлінням соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації ОСОБА_3 нараховано та виплачено 138491,96 грн.

Незаконним звільненням ОСОБА_3 із займаної посади Луцькій районній державній адміністрації Волинської області завдана шкода в сумі 138491,96 грн, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 відповідно до пункту 8 статті 134 та статті 237 КЗпП України.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Луцької районної державної адміністрації Волинської області шкоду, заподіяну установі у зв`язку з оплатою ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 138491,96 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач Луцька районна державна адміністрація Волинської області подала апеляційну скаргу в якій, покликаючись на те, що відшкодування державними службовцями шкоди, завданої у зв`язку з виплатою працівникові коштів за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення останнього, відбувається в порядку, передбаченому цивільним судочинством України, що унеможливлює звернення з таким позовом до адміністративного суду, вимоги про вирішення публічно-правового спору у позові відсутні, просила скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи та вимогам цивільного процесуального законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 02 грудня 2019 року заступником голови Горохівської РДА ОСОБА_2 видано розпорядження №24-ос «Про звільнення ОСОБА_3 », згідно з яким ОСОБА_3 було звільнено з посади начальника Управління соціального захисту населення Горохівської РДА з 02 грудня 2019 року, у зв`язку з отриманням негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 позов ОСОБА_3 до Горохівської районної державної адміністрації, Заступника голови Горохівської районної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування висновку, розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Постановлено визнати протиправним та скасувати висновок Горохівської районної державної адміністрації щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади керівника апарату та керівників структурних підрозділів райдержадміністрації зі статусом юридичної особи публічного права у 2019 році, від 26 листопада 2019 року в частині негативної оцінки державного службовця - начальника управління соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації ОСОБА_3 .

Визнати протиправним та скасувати розпорядження заступника голови Горохівської районної державної адміністрації від 02 грудня 2019 року № 24-ос «Про звільнення ОСОБА_3 ».

Поновити ОСОБА_3 на посаді начальника управління соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації з 03 грудня 2019 року.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 138491 гривня 96 копійок.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника управління соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, а саме в розмірі 22703 (двадцять дві тисячі сімсот три) гривні 60 копійок підлягає до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На виконання вказаного рішення, управлінням соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації ОСОБА_3 нараховано та виплачено 138491,96 грн.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Предметом спору у справі, яка переглядається, є стягнення матеріальної шкоди, заподіяної відповідачем за час її перебування на державній службі.

При зверненні до суду позивач зазанчив, що неправомірними діями відповідача завдані збитки, яких він не відшкодував.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За приписами пункту 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

При визначення предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Позов пред`явлено до ОСОБА_2 , посада якого належить до публічної служби в розумінні статті 4 КАС України, а тому спір у справі стосується звернення суб`єкта владних повноважень із позовом про відшкодування шкоди/стягнення збитків з особи, посада якої відноситься до публічної служби.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц (провадження № 14-481цс18) зазначено, що указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також взяла до уваги постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, в якій зазначено про відступ від раніше висловленої правової позиції у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17 в аналогічних спорах.

За викладених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спір у справі, яка переглядається, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позивач безпідставно посилається на правові висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 у справі № 200/22363/16-а, оскільки у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц (провадження № 14-481цс18), тобто, прийнятою пізніше, висловлено правовий висновок про те, що у зв"язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служб спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочиснтва.

Посилання в апеляцйній скарзі на постанову Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі № 760/15085/18 є помилковим з огляду на те, що правовідносини у цій справі та у справі, що перебуває на розгляді в апеляційному суді не є тотожними. Зокрема, правовідносини між сторонами у справі, що переглядалась Верховним Судом, не стосувалися безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не були спрямованими на захист прав свобод та інтересів особи від порушень із боку суб`єкта владних повноважень й не стосуються оскарження дій останнього, а виникли з деліктного зобов`язання - внаслідок заподіяння шкоди. У даному ж випадку відповідач заподіяв шкоду унаслідок реалізації повноважень, яким він був наділений як суб"єкт публічної служби.

5 грудня 2018 року у справі N 818/1688/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що спори пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби - підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Помилкове посилання суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, у якій правовідносини є відмінним від тих, що виникли між сторонами у даній справі, не впливають на правильність висновків суду.

Також апеляційний суд не погоджується з аргументами апеляційної скарги про те, що позивач звернувся з вимогою про відшкодування шкоди в порядку регресу у зв"язку з таким.

Поняття регресу, як права зворотної вимоги, визначено приписами статті 1191 ЦК України.

Зокрема, згідно з частиною першою цієї статті особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Водночас, частина четверта цієї статті передбачає, що держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Із змісту статті 235 КЗпП України, вбачається, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення ро виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Саме на підставі цієї норми рішенням Волинського окружного суду від 01 червня 2020 року у справі 140/3910/19 було стягнуто з Горохівськогої районної адміністрації середній заробіток за час вимушеного прогулу незаконно звільненому працівнику, а не матеріальну шкоду.

Згідно з положенням статті 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Отже, ця стаття передбачає притягнення до матеріальної відповідальності службової особи за шкоду, заподіяну унаслідок незаконного звільтнення.

З наведеного належить дійти висновку, що відшкодування виплат, пов"язаних із незаконним звільненням, не охоплюється поняттям регресу.

А у зв"язку з тим, що позивач звернувся в суд з позовом про покладення на підставі статті 237 КЗпП України матеріальної відповідальності на особу, посада якої відноситься до публічної служби, у зв"язку із прийняттям незаконного рішення, яким заподіяно шкоду, ця справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При постановленні оскарженої ухвали суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду від 15.05.2021 в даній справі - без змін.

Керуючись статтями 367, 375, 382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача Луцької районної державної адміністрації Волинської області залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді