Справа № 289/1594/21
Номер провадження 2-о/289/90/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2021 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі :

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участі : секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що з 15.09.1979 перебуває з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, тривалий час останній веде себе агресивно, тероризує її своїми постійними погрозами, погрожує вбивством, неодноразово нападав з метою завдання болю, в зв`язку з чим заявниця зверталася в поліцію та на ОСОБА_2 накладалися адміністративні стягнення. Також з метою психологічного тиску ОСОБА_2 регулярно пошкоджує речі та майно заявниці, а 19.08.2021 намагався завдати останній ударів сокирою, рятуючись від нього заявниця зачинилася в кімнаті та викликала поліцію, а ОСОБА_2 почав сокирою рубати належний їй автомобіль. Заявниця зазначає, що разом вони постійно не проживають, ОСОБА_2 зненацька з`являється та вчинивши щодо неї насильницькі дії втікає до приїзду поліції, отже вона вважає себе особою, яка регулярно зазнає домашнє насильство.

У зв`язку з наведеним, заявниця просить суд видати обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 , строком на 6 місяців з дня винесення обмежувального припису, яким визначити наступні обмеження його прав:

1.Заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

2.Заборонити ОСОБА_2 наближатись до місця спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та до самої ОСОБА_1 на відстань ближче 100 метрів.

У судовому засіданні заявниця підтримала свою заяву та просить її задовольнити посилаючись на те, що її чоловік ОСОБА_2 постійно погрожує їй застосуванням фізичної сили, а останнім часом навіть вбивством, посилаючись на випадок побиття сокирою її машини.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що в зв`язку з тим, що його дружина ОСОБА_1 постійно провокує сварки, чим робить неможливим спільне життя, погрожує посадити його або в тюрму або в психлікарню, в зв`язку з чим він вимушений останнім часом жити в сина, лише на вихідні приїжджає додому погодувати собак. Вважає, що заявниця, постійно провокуючи його на сварки, намагається своїми діями позбавити його житла, в якому вони обидва зареєстровані, квартира являється спільною, і не знає, де він має жити у разі задоволення заяви, так як він буде позбавлений можливості користування єдиним житлом. Зазначені в заяві обставини щодо його протиправної поведінки не відповідають дійсності, видумані заявницею, яка неодноразово зверталася в правоохоронні органи зі скаргами на його неправомірні дії, провокуючи його при цьому на конфлікт.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 з 15.09.1979 перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.7), їх місце проживання зареєстроване за однією адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається із наявних копій паспортів (а.с.3-4,5-6).

Також заявницею на підтвердження факту звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів надано копію заяви до ВП №3 на неправомірні дії її чоловіка ОСОБА_2 по факту погрози вбивства та пошкодження сокирою машини (а.с.8).

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що виникли між учасниками справи, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону).

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом впливу на кривдника, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

В постанові Верховного Суду від 26.08.2021 у справі № 202/267/21 зазначено, що суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, при цьому звернення заявника до органів поліції, внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не підтверджують факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 в справі № 754/6995/19.

У справі, яка розглядається, судом установлено, що між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки, між ними наявний спір щодо проживання в квартирі, в якій ОСОБА_2 зареєстрований, іншого житла він не має, на підставі чого між ними виникають конфлікти на ґрунті невирішеного житлового питання.

Будь-яких доказів щодо вчинення насильницьких дій з боку ОСОБА_2 для оцінки ризиків заявник не надала, а суд таких не встановив.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу

Встановивши, що заявник не довела вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 щодо неї у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому необхідність у видачі обмежувального припису відсутня.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89 350-5-350-8 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ), заінтересована особа ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ), про видачу обмежувального припису.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31.08.2021.

Суддя Н. С. Сіренко