Провадження № 2/643/201/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Наумкіна О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі відповідачі) такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 26.12.1984 зареєстрований за місцем проживання за адресою Квартири та постійно проживає в ній. Крім позивача, в Квартирі зареєстровані відповідачі, які в 2014 виїхали проживати за кордон до м. Анапа Російської Федерації та з того часу в Квартирі не проживають. Враховуючи факт непроживання відповідачів в Квартирі, позивач звернувся до суду з позовом (а.с. 1-3, а.с. 21-22).

Дана цивільна справа перебувала в провадженні судді Московського районного суду м. Харкова Ференчук О.В.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.11.2018 року відкрито провадження у вказаній справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.05.2019 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Згідно розпорядження керівника апарату Московського районного суду м. Харкова від 13.09.2019 № 01-08/490, на підставі рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30.08.2019 № 2294/1ДП/15-19, наказу Московського районного суду м. Харкова № 02-03/99 від 02.09.2019 «Про відсторонення від здійснення правосуддя судді Московського районного суду м. Харкова Ференчук О.В.», призначено повторний розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, за допомогою автоматизованої системи документообігу суду «Д-3», справу 07.10.2019 розподілено в провадження судді Московського районного суду м. Харкова Крівцова Д.А.

Керуючись положеннями ч. 12 ст. 33 ЦПК України, згідно яких у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 15.10.2019 справу призначено до розгляду по суті.

Позивач багаторазово викликався в судові засідання, в тому числі з метою роз`яснення йому судом положень ст. 12, 13, 81 ЦПК України, його обов`язку надати суду докази, які підтверджують позовні вимоги, а також необхідності допиту свідків в судовому засіданні під головуванням судді Крівцова Д.А., проте всі судові повістки повертались неврученими за закінченням строку зберігання.

При цьому позивачу було достовірно відомо про те, що справу передано в провадження судді Крівцова Д.А., оскільки саме на ім`я останнього позивачем було надано заяву про розгляд справи за його відсутності.

В п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Позивач протягом тривалого часу станом розгляду справи не цікавився, в судові засідання не з`являвся.

Враховуючи, що позивачем надавалась заява, в якій він просив розглядати справу без його участі за наявними матеріалами, а також обов`язок суду розглянути справу протягом розумного строку, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для подальшого відкладення розгляду справи та у відповідності до заяви позивача розглядає справу на підставі наявних доказів за його відсутності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Верховним Судом в постанові від 24.10.2018 року у справі № 490/12384/16-ц зазначено, що аналіз ст. 71, 72 ЖК Української PCP дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи з положень законодавства України, а також вказаних вище висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, предметом доказування в даній справі є, зокрема, наступні обставини: непроживання відповідачів в Квартирі більше шести місяців та відсутність поважних причин такого непроживання.

Тягар доведення вказаних обставин, виходячи з приписів ст. 12, 13, 81 ЦПК України, покладається на позивача.

Вирішуючи питання відносно того, чи надано суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження вказаних обставин, суд керується таким.

Згідно довідки про зареєстрованих в житловому приміщенні осіб від 08.10.2019, сформованої на запит суду, за адресою Квартири зареєстровані позивач та відповідачі.

Крім довідок про зареєстрованих в Квартирі осіб, в матеріалах справи містяться наступні письмові докази: копія паспорту позивача; копія довідки про присвоєння позивачу ідентифікаційного номеру; копія повторного свідоцтва про народження позивача; копія повторного свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ; лист Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради від 03.07.2019 щодо відсутності ордера на Квартиру; довідка КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 22.07.2019 про те, що власником Квартири є Харківська міська рада; Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.07.2019, згідно якого інформація щодо Квартири у відповідних реєстрах відсутня.

Будь-які інші письмові докази в матеріалах справи відсутні.

Вказані вище докази не містять даних щодо непроживання відповідачів в Квартирі та відсутності поважних причин цього.

Враховуючи наведене, суд не може визнати письмові докази, що містяться в матеріалах справи, належними та допустимими доказами, якими може підтверджуватись факт непроживання відповідачів в Квартирі.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи суддею Ференчук О.В. було допитано двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Згідно ч. 12 ст. 33 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Справа розглядається одним і тим самим складом суду. У разі заміни одного із суддів під час судового розгляду справа розглядається спочатку, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи обов`язок суду безпосередньо дослідити докази, в тому числі показання свідків, а також ту обставину, що розгляд справи по суті повторно розпочався спочатку, свідки повинні бути допитані складом суду, що ухвалює дане рішення, тобто судом у складі головуючого судді Крівцова Д.А.

Всупереч вказаних вимог позивач в судове засідання, в тому числі з метою допиту свідків, неодноразово не з`явився, явку свідків до суду забезпечено не було.

Оцінюючи доводи позивача щодо непроживання відповідачів в Квартирі, викладені в позовній заяві, суд керується таким.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 76, ст. 90, 92 ЦПК України, а також роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України, усні пояснення позивача, надані ним суду не за процедурою допиту в якості свідка, не є джерелом доказів у справі.

Враховуючи наведене, суд не може визнати пояснення позивача, викладені ним в позові в якості обґрунтування позовних вимог, в якості засобу доказування в даній цивільній справі.

Таким чином, всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які б підтверджували факт непроживання відповідачів в Квартирі більше шести місяців та відсутність поважних причин такого непроживання, позивачем суду не надано.

Враховуючи наведене та розглядаючи справу на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку щодо недоведеності позовних вимог, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Крівцов