ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року

м.Суми

Справа №588/1440/20

Номер провадження 22-ц/816/511/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

учасники справи:

позивач - Державна екологічна інспекція в Сумській області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: Печинська сільська рада Тростянецького району Сумської області, Сумська обласна рада,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тютюнника Вячеслава Володимировича на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 січня 2021 року в складі судді Огієнка О.О., ухваленого в м. Тростянець, повне судове рішення складено 25 січня 2021 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у вересні 2020 року, Державна екологічна інспекція в Сумській області просила стягнути з ОСОБА_1 шкоду у сумі 32 000 грн завдану внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства України, а саме: 9600 грн - до спеціального фонду Державного бюджету України, 6400 грн - до спеціального фонду обласного бюджету Сумської обласної ради, 16000 грн - до спеціального фонду місцевого бюджету Печинської сільської ради, з початковим зарахуванням стягуваної суми на рахунок Печинської сільської ради.

Свої вимоги мотивує тим, що за фактом незаконного відстрілу ОСОБА_1 10.11.2019 року козулі було заподіяно шкоду, завдану унаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання, розмір якої становить 32000,00 грн.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20.01.2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 шкоду в розмірі 32000 грн, завдану внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства України, розподіливши таку шкоду між спеціальними фондами державного та місцевих бюджетів, а саме: 9 600 грн - до спеціального фонду Державного бюджету України, 6 400 грн - до спеціального фонду обласного бюджету Сумської обласної ради, 16 000 грн - до спеціального фонду місцевого бюджету Печинської сільської ради Тростянецького району Сумської області, з початковим зарахуванням стягуваної суми на рахунок Печинської сільської ради Тростянецького району Сумської області.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної екологічної інспекції у Сумській області судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2197,00 грн.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач перебував на дорозі загального користування з продукцією полювання, а саме, козулею, яка знаходилась у багажнику його автомобіля, що прирівнюється до полювання, а також те, що стороною відповідача не було доведено законність набуття вказаної тварини, тобто вона в силу закону визнається незаконно добутою, такі дії відповідача кваліфікуються як незаконне полювання, що є порушенням вимог природоохоронного законодавства України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

При цьому вказує, що судом було закрито справу про адміністративне правопорушення відносно відповідача, тому позов про стягнення шкоди не підлягає задоволенню, оскільки у діях відповідача відсутня вина щодо завдання такої шкоди, не встановлено порушення відповідачем правила полювання, а між перевезенням мертвої туші козулі та завданою шкодою відсутній безпосередній причинний зв`язок.

У відзивах на апеляційну скаргу Державна екологічна інспекція в Сумській області та Сумська обласна рада просять апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. Вказують, що судом постановлене законне та обґрунтоване рішення суду, а доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, постановою старшого слідчого відділення Тростянецького відділення поліції Охтирського відділу поліції ГУНП в Сумській області Алексенко В.І. від 17.03.2020 року було закрито кримінальне провадження з внесенням до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000355 від 11.11.2019 року за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 248 КК України. Досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні встановлено, що 11.11.2019 року о 06 год. 38 хв. до Тростянецького ВП надійшло повідомлення від поліцейського СРПП Тростянецького ВП Колісниченка В.І. про те, що по вул. Б.Хмельницького в м.Тростянець зупинено автомобіль ВАЗ2101 під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з пасажиром ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мали при собі мисливську вогнепальну зброю, при цьому у останнього не було документів на рушницю, а в багажнику автомобіля виявлено тушу самця дикої козулі з вогнепальним пораненням. 11.11.2019 року в ході огляду місця події учасник огляду ОСОБА_1 вказав на ділянку місцевості, розташовану поблизу польової дороги, що примикає до дороги між м. Тростянець та с. ПечиниТростянецького району, а веде в напрямі с. Новоукраїнка Тростянецького району, пояснивши, що саме тут він вполював виявлену в його автомобілі дику козулю. Також у ході досудового розслідування було встановлено, що розмір заподіяної шкоди внаслідок незаконного відстрілу козулі становить 32 000 грн. Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що в даному випадку незаконне полювання не заподіяло істотну шкоду і не відбувалось на об`єктах природно-заповідного фонду, тобто відсутні ознаки складу злочину, передбаченого ст. 248 КК України. Разом з тим в діях ОСОБА_1 щодо порушення правил полювання (полювання без належного на те дозволу), яке мало наслідком добування, знищення тварин, вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 85 КУпАП (а.с. 10-11).

11.11.2019 року ОСОБА_1 надав письмові пояснення начальнику Тростянецького ВП ГУ НП в Сумській області в яких вказав, що з 30.11.2018 року він є мисливцем і у нього мається мисливська рушниця «Atо Arms» 12 калібру № НОМЕР_1 . 10.11.2019 близько 24 години він вирішив поїхати на полювання, щоб здобути м`яса для своєї сім`ї. Він узяв свою рушницю «Atо Arms» 12 калібру № НОМЕР_1 , патрони до неї та на своєму автомобілі ВАЗ2101, номерний знак НОМЕР_2 поїхав у напрямку с. Печини. Не доїжджаючи до вказаного села він звернув праворуч та поїхав через поле у напрямку с. Ницаха Тростянецького району. Коли він проїхав близько 1,5 кілометрів, то побачив, що дорога була погана і він вирішив повернутися назад. Він постояв на полі, а потім, близько 4 години ранку, розвернувся та поїхав до Печинської траси. Не доїжджаючи 300 метрів до траси він побачив, що через дорогу перебігла козуля. Він розвернув свій автомобіль, підсвітив фарами у напрямку, куди бігла козуля та, не виходячи з автомобіля, через водійське вікно прицілився і зробив постріл у напрямку козулі, яка була від нього на відстані близько 80 метрів. Побачивши, що козуля впала, він підійшов до козулі, яка вже була мертва, взяв її, переніс та поклав до багажника автомобіля. Після цього він поїхав у напрямку м. Тростянець. По дорозі він підібрав свого знайомого ОСОБА_2 , який попросив його підвезти додому. Коли вони під`їхали до прокуратури, то їх зупинили працівники поліції. При перевірці документів працівники поліції попросили відкрити багажник. Він повідомив працівникам поліції, що у багажнику лежить козуля, яку він вполював. Працівники поліції попросили проїхати до відділку поліції на що він погодився та добровільно надав для огляду свій автомобіль. Під час огляду було виявлено його рушницю «Atо Arms» 12 калібру № НОМЕР_1 , патрони 12 калібру, тушу козулі, а також гладко ствольну двозарядну рушницю, яка була при його товариші ОСОБА_2 (а.с. 13).

З протоколу огляду місця події від 11.11.2019 року та ілюстративної фото-таблиці до нього вбачається, що в м.Тростянець по вул. Благовіщенська, 32 було проведено огляд автомобіля ВАЗ2101 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . В ході огляду ОСОБА_1 надав посвідчення мисливця, дозвіл на зброю, свідоцтво про реєстрацію автомобіля та посвідчення водія. Також ОСОБА_1 вказав, що вполював дику козу (козулю), яка була у багажнику, поблизу с. Печини Тростянецького району з рушниці на яку надав дозвіл та яка була у салоні автомобіля. Ліцензії на відстріл не має. ОСОБА_1 відкрив багажник вказаного автомобіля в якому знаходилась нерозділена туша самця дикої кози (козулі) (а.с. 16-21).

Згідно розрахунку розміру шкоди завданої внаслідок незаконного відстрілу козулі, проведеного державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Сумської області, розмір заподіяної шкоди становить 32000 грн (а.с. 26).

03.04.2020 року відносно ОСОБА_1 державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Сумської області був складений протокол №012826 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 85 КУпАП, а саме за фактом незаконного добування кози у мисливських угіддях ТОВ «Тростянецьке спеціалізоване мисливське господарство». ОСОБА_1 у вказаному протоколі зазначив, що з протоколом не згоден, козу не стріляв, знайшов тушу біля дороги (а.с. 95).

Постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 12.05.2020 року було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 85 КУпАП, відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення. Мотивуючи своє рішення, суддя зазначила, що всупереч вимогам статті 256 КУпАП державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Сумської області Фрик В.Б., яким складено протокол від 03.04.2020 року №012826 стосовно ОСОБА_1 , не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 85 КУпАП, останній лише обмежився посиланням на зафіксований у постанові слідчого факт незаконного добування кози у мисливських угіддях і без твердження про вчинення відповідних дій ОСОБА_1 . Також суддя вказала, що протоколі від 03.04.2020 року №012826 не зазначено точне місце вчиненого діяння (конкретного єгерського обходу, наближеність до відповідних населених пунктів), не наведено відомостей про те в чому саме проявилось порушення правил полювання (полювання без належного на те дозволу, в заборонених місцях, у заборонений час, забороненими знаряддями або способами, на заборонених для добування тварин), яке призвело до добування тварини. Крім того, суддя зазначила, що у цій справі, з огляду на зміст протоколу не має можливості перевірити і встановити винність ОСОБА_1 у діянні, передбаченому ч.2 ст. 85 КУпАП, ураховуючи відсутність належним чином викладених у протоколі, складеному відносно нього місця, часу вчинення і суті адміністративного правопорушення (а.с. 65-66).

У письмових поясненнях адресованих місцевому суду і даній справі ОСОБА_1 вказував, що 11.11.2019 року близько 04 год. 30 хв. він повертався з полювання на власному автомобілі ВАЗ 2101. У автомобілі на задньому сидінні лежала належна йому рушниця, з якої він вдень 10.11.2019 стріляв, але нічого не вполював. Рухаючись по автодорозі поблизу села Печини Тростянецького району, неподалік від дороги він помітив тушу дикої козулі, яка вже була мертва. Він підібрав тушу дикої козулі та поклав її у багажник автомобіля. У м. Тростянець його зупинили працівники поліції, які виявили та вилучили у нього зазначену тушу козулі. Під час досудового розслідування він давав пояснення, оскільки на нього тиснули і він злякавшись підписав складені від його імені пояснення. Він їздив з працівниками поліції і показував їм місце на якому знайшов тушу козулі. Також відповідач зазначив, що балістичною експертизою не встановлено, що саме з його рушниці було вбито козулю. Картечина, яка знайдена у туші козулі не співпадає з патронами, які були вилучені у нього. Тому він вважає, що у його діях немає вини щодо завдання шкоди внаслідок порушення природного законодавства (а.с. 143).

Також, в судовому засіданні суду першої інстанції відповідач пояснював, що козулю він знайшов на полі поблизу лісу між м. Тростянць та с. Печини. Місце зазначене у протоколі огляду не оспорює. ОСОБА_3 забрав собакам на корм. У нього був дозвіл на зброю, але не було ліцензії на козулю. На полювання він поїхав 10.11.2019 року, але нічого не вполював. З полювання повертався вночі 11.11.2019 року та знайшов козулю, яку поклав до багажника та поїхав у м. Тростянець. По дорозі його зупинила поліція, попросили відкрити багажник та виявили у багажнику козулю. Потім приїхав наряд поліції і козулю вилучили. Працівники поліції тиснули, щоб він брав вину на себе. У подальшому він звернувся до адвоката бо не вбивав козулю. Детальних подробиць тих подій не може пояснити, так як пройшло багато часу.

Відповідно до положень ст. 42 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законами України.

Відповідальність за порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання несуть особи, винні у: порушенні правил полювання та здійснення інших видів використання мисливських тварин правил регулювання їх чисельності; придбанні, перевезенні, переробці та збуті незаконно добутої продукції полювання і продукції, переробленої в таксидермічних майстернях та цехах переробки без зазначення законності її набуття.

Притягнення порушників до відповідальності не звільняє їх від обов`язку відшкодувати збитки, завдані внаслідок порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання.

Відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання, здійснюється добровільно або за рішенням суду відповідно до законодавства за затвердженими в установленому порядку таксами, а за їх відсутності - за розрахунками користувачів мисливських угідь.

Такси для обчислення розміру відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання, затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового та мисливського господарства, і центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики (ч.ч. 1, 2 ст. 43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання»).

Відповідно до Такс для обчислення розміру відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання (крім видів, занесених до Червоної книги України), затверджених спільним наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України та Міністерства екології та природних ресурсів України №301/222 від 19.06.2017 року, розмір стягнення у випадку незаконного добування чи знищення козулі становить 32 000 грн.

При цьому, незаконно добута продукція полювання - це дика тварина чи її частина, добута (відловлена) чи набута будь-яким іншим шляхом з порушенням вимог цього Закону чи інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до нього, що регулюють відносини у сфері користування природними ресурсами України (ст. 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання»).

Згідно ст. 12 цього Закону право на полювання в межах визначених для цього мисливських угідь мають громадяни України, які досягли 18-річного віку, іноземці, які одержали в установленому порядку дозвіл на добування мисливських тварин та інші документи, що засвідчують право на полювання.

До полювання прирівнюється: перебування осіб у межах мисливських угідь, у тому числі на польових і лісових дорогах (крім доріг загального користування), з будь-якою стрілецькою зброєю або з капканами та іншими знаряддями добування звірів і птахів, або з собаками мисливських порід чи ловчими звірами і птахами, або з продукцією полювання (крім випадків регулювання чисельності диких тварин, польових випробувань і змагань мисливських собак (не нижче обласного рівня); перебування осіб на дорогах загального користування з продукцією полювання або з будь-якою зібраною розчохленою стрілецькою зброєю.

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч.ч. 2, 3 ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» з метою раціонального використання мисливських тварин, охорони диких тварин, а також середовища їх перебування забороняється транспортування або перенесення добутих тварин чи їх частин без відмітки цього факту у щорічній контрольній картці обліку добутої дичини і порушень правил полювання, а також у дозволі на їх добування.

Дії, зазначені в пунктах 1 - 8 цієї статті, відповідно до законодавства кваліфікуються як незаконне полювання. Особи, винні у незаконному полюванні, несуть відповідальність згідно із законами.

Виявлені тварини (або їх частини) та знаряддя добування таких тварин, законність набуття яких не підтверджена відповідними документами, вважаються незаконно добутими.

Таким чином, у разі незаконного добування дикої тварини, що являється згідно приведених норм права, транспортування дикої тварини чи її частини, добутої (відловленої) чи набутої будь-яким іншим шляхом, без відповідного дозволу, особа, незалежно від притягнення до відповідальності, не звільняється від обов`язку відшкодувати збитки, зокрема, у розмірі 32000,00 грн за незаконного добування козулі.

Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто зазначена норма передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Натомість потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону чи договору зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Відповідно до положень ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно з`ясував обставини завдання відповідачем майнової шкоди і стягнув з нього 32000 грн, у зв`язку із незаконним полюванням на козулю під час якого о 4 годині ранку 11.11.2019 р. загинула дика тварина, оскільки останній визнавав себе винним у скоєному після огляду 11.11.2019р. його автомобіля і виявлення у багажнику тушки дикої козулі, викладених ним особисто у своїх первинних письмових поясненнях на ім`я начальника Тростянецького ВП ГУ НП в Сумській області. Доказів з приводу вчинення на нього незаконного тиску з боку працівників правоохоронних органів під час написання цих пояснень суду не надано.

Заперечуючи на позовом, ОСОБА_1 під час судового розгляду справи змінив свої пояснення щодо обставин добуту тіла мертвої козулі з метою уникнення від цивільно-правової відповідальності через закриття кримінального провадження за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 248 КК України та адміністративного провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 85 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення цивільного позову, оскільки встановлені судом обставини завдання шкоди і її розмір підтверджуються належними та достатніми доказами.

Крім того, як зазначено вище виявлення самого факту транспортування дикої тварини у багажнику автомобіля відповідача, і цього останній не оспорює, вже дає підстави для покладення на відповідача обов`язку майнового відшкодування вартості незаконно добутої дикої тварини.

Через відсутність доведеності вини відповідача, встановленої в рішенні суду в порядку притягнення особи до кримінальної чи адміністративної відповідальності, входило до предмету доказування у даній цивільній справі та було встановлено судом під час дослідження доказів в їх сукупності відповідно до норм процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанцій ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані при вирішенні справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тютюнника Вячеслава Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко