Єдиний унікальний номер 719/97/21
Номер провадження 2/719/35/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді Цицак В.Л.,

за участю секретаря Матковська А.О.,

представника третьої особи Сопко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новодністровськ, Чернівецької області, в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до державного підприємства «Новодністровська державна швейно-трикотажна фабрика», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки та компенсації втрати частини доходів, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2021р. в суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача ДП «Новодністровська державна швейно-трикотажна фабрика» (надалі ДП «Новодністровська ДШТФ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки та компенсації втрати частини доходів.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 19 січня 2017 року наказом №18 Регіонального відділення ФДМ України по Чернівецькій області її було призначено на посаду виконуючого обов`язки директора ДП «Новодністровська ДШТФ», а 23 вересня 2019 року -звільнено із займаної посади наказом № 85 Регіонального відділення ФДМ України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях. Вказує, що за весь період роботи на підприємстві не отримувала заробітної плати та не використовувала щорічну основну відпустку, а в день звільнення з нею також не було проведено розрахунок. Зауважує, що станом на день подання позовної заяви до Єдиного державного реєстру підприємств, організацій і установ не внесено змін щодо керівника підприємства. З огляду на зазначене, вважає, що з відповідача слід стягнути заборгованість з заробітної плати на загальну суму 122698,47 грн., що складається із заборгованості по заробітній платі за січень 2017 року 1440,00 грн. (3200,00/20 х 9), 11 місяців 2017 року 35200,00 грн. (3200,00х11 місяців), 12 місяців 2018 року 44676,00 грн. (3723,00 грн. х 12 місяців), 8 місяців 2019 року 37784,00 грн. (4723,00 грн. х 8 місяців), вересень 2019 року -3598,47 грн. (4723,00 грн./21*16); середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 77070,12 грн.; грошову компенсацію в розмірі 8727,86 грн. за невикористані 64 дні щорічної відпустки та 8576,62 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а також понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 03.03.2021р. відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін, залучено до участі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, надано учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 31.03.2021р. об 11 год. 00 хв., яке відкладено на 12.04.20221р. о 14 год. 00 хв. та в подальшому на 21.04.2021р. о 14 год. 00 хв.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, проте подала 31 березня 2021р., 02 квітня 2021р., 05 квітня 2021р., 12 квітня 2021р. письмові заяви про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити (а.с.20, 24, 27, 61).

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явився, 21 квітня 2021р. подав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника; позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 83).

09 квітня 2021р. засобами електронного зв`язку в суд надійшли пояснення по суті справи за підписом представника третьої особи.

12 квітня 2021р. представник позивача подав заяву, згідно якої просить не приймати до розгляду пояснення третьої особи по суті справи, оскільки такі подані з пропущеним процесуальним строком без наведення поважних причин такого пропуску (а.с. 66).

А 21 квітня 2021р. в суд надійшла також відповідь від 19.04.2021р., за підписом представника позивача, на пояснення третьої особи від 09.04.2021р. (а.с. 84-93), згідно якої звертає увагу на неузгодженість позиції Фонду. Так, зазначає, що в провадженні Господарського суду Чернівецької області перебуває справа № 926/26/21 за позовом Регіонального відділення ФДМ України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, в якій підставою звернення до суду стало порушення ОСОБА_1 посадових обов`язків в.о. директора фабрики щодо збереження ввіреного їй майна. Додатково надав листи Регіонального відділення ФДМ України по Чернівецькій області адресовані ОСОБА_1 як керівнику фабрики щодо збереження майна фабрики, проведення інвентаризації тощо, а також акт приймання-передачі, бухгалтерські документи, підписані ОСОБА_1 як керівником фабрики. Вказує, що не здійснення Фабрикою господарської діяльності, відсутність табелів робочого часу та штатного розпису, порушення роботодавцем, в тому числі власником, процедури призначення на посаду не спростовує факту виконання позивачем обов`язків керівника підприємства та її право на заробітну плату в мінімальному гарантованому розмірі.

Відповідач ДП «Новодністровська ДШТФ», який був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання за місцемзнаходження юридичної особи (Чернівецька область, м.Новодністровськ, Промбаза,), на розгляд справи не з`явилися; жодних заяв чи клопотань не подавав, правом на надання відзиву на позов не скористався.

Відповідно до п. 1 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам - за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, враховуючи відсутність відповідача за адресою його місця знаходження, що підтверджена матеріалами справи (а.с. 7), у зв`язку з чим в суд повернувся конверт із викликами на судові засідання, суд вважає відповідача таким, що повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином.

В судовому засіданні 21 квітня 2021р. представник Регіонального відділення ФДМ України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях Сопко С.П. надав усні пояснення по суті спору, зазначивши, що ДП «Новодністровська ДШТФ» понад 15 років не здійснює господарську діяльність, немає прибутків та набуло значну кредиторську заборгованість (в тому числі із заробітної плати по 2011 рік). Оскільки підприємство було недіючим, зокрема, в період з 19.01.2017р. по 23.09.2019р., та залишається таким і надалі, щороку позивач подавала «нульові» фінансові звіти, кількісні та якісні показники яких не змінювались з 2017 р. по сьогоднішній день. Зауважує, що у фінансовій звітності не зазначено про наявність працюючих на підприємстві, нарахування заробітної плати чи заборгованості по ній. Вважає посилання позивача на наказ №18 від 19.01.2017р. як на підставу перебування у трудових відносинах з відповідачем безпідставними, так як була порушена процедура оформлення ОСОБА_1 на посаду керівника державного підприємства: не було укладено контракт та відсутнє погодження місцевої державної адміністрації трудового договору з позивачем. Окрім того, звертає увагу на відсутність доказів перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, а саме, на відсутність запису у трудовій книжці, визначеного розміру заробітної плати, штатного розпису, табелів обліку робочого часу, робочого місця. Вважає, що наявність спору у Господарському суді Чернівецької області не свідчить про визнання Регіональним управлінням ФДМ України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях факту виконання ОСОБА_1 обов`язків керівника фабрики, даний спір пов`язаний із розтратою майна, яке здійснила фізична особа. Дані обставини, на думку представника третьої особи, свідчать про невиконання ОСОБА_1 обов`язків керівника, а відтак немає підстав для нарахування і виплати позивачу заробітної плати та інших компенсацій, внаслідок чого у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, беручи до уваги місце знаходження третьої особи в м. Івано-Франківськ та збереження оригіналів письмових документів, копії яких подані суду як докази, в м. Чернівці, за клопотанням представника третьої особи судом постановлено взяти до уваги надані третьою особою разом із поясненнями по суті справи письмові докази (а.с. 34-55), оскільки такі мають значення для повного, об`єктивного розгляду справи.

Разом з тим, судом відхилено клопотання представника третьої особи про відкладення розгляду справи з підстав необхідності подання додаткових доказів, озвучене під час судового засідання 21.04.2021р., з огляду на встановлені нормами ЦПК України строки подачі доказів учасниками справи (разом із заявами по суті справи), відсутність нових обставин, про які учасникам справи раніше не було відомо, що зумовлює подачу нових доказів, та строки розгляду справи, визначені ст. 275 ЦПК України, в цілому.

З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено, що наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області №226 від 05.11.2003р., за підписом начальника регіонального відділення Комаровської І.П., затверджено акт приймання-передачі функцій управління майном ДП «Новодністровська ДШТФ» (а.с.34).

Відповідно до акту приймання-передачі функцій управління майном Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики, затвердженого начальником Регіонального відділення ФДМ України по Чернівецькій області Комаровською І.П. від 05.11.2003р., підприємство протягом 3-х років працює збитково, нерентабельне; дебіторська заборгованість становить 30400,00 грн.; кредиторська заборгованість становить 159000,00 грн., в тому числі по заробітній платі - 53200,00 грн. Запропоновано комісії передати цілісний майновий комплекс Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики, що знаходиться в м.Новодністровськ, мікрорайон «Дубрава», Сокирянського району, Чернівецької області до управління Регіонального відділення ФДМ України по Чернівецькій області для подальшої приватизації шляхом продажу на аукціоні (а.с.35).

19.01.2017 року наказом №18 Регіонального відділення ФДМ України по Чернівецькій області, за підписом в.о. начальника регіонального відділення Мищишин А.Р., позивача ОСОБА_1 призначено на посаду виконуючого обов`язки директора ДП «Новодністровська ДШТФ» (а.с. 5).

Так, в п. 2 вищевказаного наказу зазначено, що позивачу потрібно забезпечити збереження майна та оформлення в установленому порядку акту приймання-передачі справ, натомість п.3 Наказу обов`язок контролю за виконанням даного наказу покладено на начальника Регіонального відділення.

В цей же день було підписано акт приймання-передавання справ, документів, печатки, штампів та майна Новодністровської ДШТФ від ОСОБА_3 ОСОБА_1 (а.с. 110-112).

Як вбачається із витягу з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.7) ОСОБА_1 з 19.07.2017 року була зареєстрована як виконувач обов`язків керівника фабрики без жодних обмежень повноважень і була підписантом від юридичної особи.

Фінансові звіти суб`єкта малого підприємництва за 2017 рік, 2018 рік, два квартали 2019 року, податкова декларація за 2017р., зведений акт інвентаризації майна єдиного майнового комплексу Новодністровської ДШТФ станом на 10.03.2017р., інші фінансові (бухгалтерські) документи підписувались ОСОБА_1 як керівником юридичної особи та скріплювались печаткою фабрики (а.с.37-40, 113-115, 117-123). Більше того, дані фінансові звіти були прийняті в подальшу роботу третьою особою, про що свідчать резолюції на документах.

У 2018р. Регіональним відділенням ФДМ України по Чернівецькій області направлялись ОСОБА_1 як в.о. директора Новодністровської ДШТФ листи щодо діяльності фабрики, зокрема, про забезпечення збереження майна та проведення інвентаризації (а.с. 102-109).

23.09.2019 року наказом № 85 від 18.09.2019р. Регіонального відділення ФДМ України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, за підписом начальника регіонального відділення Солонина В. (а.с.6), позивача звільнено із займаної посади виконуючого обов`язки директора ДП «Новодністровська ДШТФ» за власним бажанням на підставі заяви ОСОБА_1 від 04.09.2019р. та ст. 38 КЗпП України. У п. 2 даного наказу вказано, що ОСОБА_1 потрібно до 23.09.2019 року передати, а Управлінню прийняти по акту приймання-передавання печатки, штамп та майно фабрики.

На даний час в провадженні Господарського суду Чернівецької області перебуває справа № 926/26/21 за позовом Регіонального відділення ФДМ України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди (а.с. 94-101). Позов по даній справі мотивований, зокрема, порушенням ОСОБА_1 посадових обов`язків в.о. директора Новодністровської ДШТФ щодо збереження ввіреного майна, внаслідок чого спричинена матеріальна шкода.

У ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24 КЗпП України).

У ч. 1 ст. 29 КЗпП України закріплено, що до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором (крім трудового договору про дистанційну роботу) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний:

1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та поінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, на якому він працюватиме, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору;

2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з питань техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

В п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992р. роз`яснено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, з огляду на допущення ОСОБА_1 до фактичного виконання обов`язків керівника фабрики, видачу наказів про прийняття її на роботу та звільнення із займаної посади, передачу позивачу печатки, штампів, документації підприємства, подання нею фінансових звітів від імені юридичної особи та відповідно їх прийняття та опрацювання третьою особою, внесення особи позивача до ЄДРПОУ як керівника відповідача дають суду підстави для висновку про те, що між сторонами з 19.01.2017 року по 23.09.2019 року існували трудові відносини, внаслідок чого ОСОБА_1 виконувала функції керівника фабрики.

При цьому, суд відхиляє доводи представника третьої особи щодо відсутності укладеного контракту із позивачем та необхідності його погодження головою місцевої державної адміністрації як обов`язкової умови для прийняття на роботу, так як саме на третю особу покладено обов`язок щодо належного оформлення працівника і контролю за виконанням наказу про прийняття на роботу.

Окрім того, суд вважає позицію Регіонального відділення ФДМ України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях суперечливою, оскільки з однієї сторони представники Фонду приймають у роботу фінансові звіти від позивача як керівника фабрики, надають їй вказівки щодо забезпечення збереження майна фабрики, проведення інвентаризації, не вносять будь-яких застережень до ЄДРПОУ щодо повноважень ОСОБА_1 , а з іншої - заперечують факт перебування останньої на посаді керівника юридичної особи.

Слід зауважити, що відсутність прибутків, нерухомого майна та припинення господарської діяльності підприємством не спростовує факту перебування працівника у трудових відносинах з юридичною особою, при тому що у фабрики залишаються позитивні зобов`язання перед державою щодо подання бухгалтерської та фінансової звітності, збереження майна та забезпечення діяльності підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи позивач була не тільки керівником, але і єдиним працівником фабрики. Таким чином, відсутність табелів обліку робочого часу та штатного розпису підприємства є цілком виправданим.

Суд також відхиляє доводи третьої особи щодо не нарахування позивачем собі заробітної плати та не встановлення її розміру як спростування обставини виконання ОСОБА_1 трудових обов`язків, так як саме на Регіональне відділення ФДМ України покладено обов`язок визначати розмір посадового окладу керівника фабрики. Відтак, невиконання такого зобов`язання представником засновника, а також порушення керівником підприємства обов`язку щодо нарахування працівникам заробітної плати та нарахувань до неї не може ставити під сумнів існування трудових відносин між підприємством та працівником, з огляду, крім іншого, на матеріали справи, які свідчать про виконання позивачем функцій керівника юридичної особи.

Судом встановлено, що в наказі про прийняття на роботу та в інших матеріалах справи відсутні відомості щодо встановленого розміру заробітної плати позивача. При цьому протягом періоду з 19.01.2017 року до 23.09.2019 року ОСОБА_1 жодного разу не отримувала заробітну плату внаслідок її не нарахування.

У ст. 95 КЗпП України передбачено, що мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд в постанові від 13.02.2021р. по справі №357/1703/18 дійшов висновку, що в разі, якщо матеріалами справи свідчать про не встановлення роботодавцем фіксованої заробітної плати особі у вигляді, зокрема, посадового окладу, то для визначення розміру невиплаченої заробітної плати врахуванню підлягає встановлений законодавством розмір мінімальної заробітної плати.

За таких обставин суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення із відповідача заробітної плати за період з 19.01.2017 року по 23.09.2019 року з розрахунку мінімальної заробітної плати, встановленої на відповідний період роботи ОСОБА_1 .

Мінімальна заробітна плата згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено в місячному розмірі 3200,00 грн., згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» - в місячному розмірі 3723,00 грн., згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» - в місячному розмірі 4173,00 грн. (а не 4723,00 грн., як помилково зазначено позивачем у позовній заяві).

ОСОБА_1 працювала в січні 2017 року 9 робочих днів із 20 робочих днів, відтак ненарахована заробітна плата за січень 2017 року становить 1440,00 грн. (3200,00/20 х 9), за 11 місяців 2017 року - 35200,00 грн. (3200,00х11 місяців). Ненарахована заробітна плата за 12 місяців 2018 року складає 44676,00 грн. (3723,00 грн. х 12 місяців); за 8 місяців 2019 року - 33384,00 грн. (4173,00 грн. х 8 місяців). А у вересні 2019 року позивач працювала 16 робочих днів із 21 робочого дня, відтак ненарахована заробітна плата складає 3179,42 грн. (4173,00 грн./21*16).

Загальний розмір ненарахованої та невиплаченої заробітної плати позивача за період з 19.01.2017 року по 23.09.2019 року становить 117879,42 грн.

Оскільки дана сума заробітної плати не була нарахована позивачем, то ця сума не може вважатись заборгованістю, однак підлягає стягненню як ненарахована заробітна плата.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що із відповідача слід стягнути на користь ОСОБА_1 ненараховану заробітну плату в розмірі 117879,42 грн.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки», ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Це загальна норма, яка застосовується у даних правовідносинах.

Якщо працівник з будь-яких причин не скористався своїм правом на щорічні відпустки за кілька попередніх років, він має право використати їх, а в разі звільнення, незалежно від підстав, йому має бути виплачено компенсацію за всі невикористані дні щорічних відпусток згідно зі статтею 24 Закону про відпустки.

Законодавство не передбачає терміну давності, після якого працівник втрачає право на щорічні відпустки. Не обмежується строком і право працівника підприємства вимагати виплату йому компенсації за невикористані відпустки

Тривалість основної відпустки за відпрацьований рік не може бути меншою ніж 24 календарні дні. Це мінімум, який встановлено у ст. 75 КЗпП України та у ст. 6 Закону України «Про відпустки».

Відповідно до п.п. 2 Розділу ІІ , п.7 Розділу IV Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (надалі - Постанова №100 від 08.02.1995р.) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Останніми 12 календарних місяців роботи перед місяцем, в який позивачу повинні виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки: вересень 2018 року серпень 2019 року, (365 днів - 12 (святкових і неробочих днів) = 353 календарних дня). За цей період позивачу повинні були виплатити 48276,00 грн. Таким чином, середня заробітна плата для оплати компенсації за невикористані дні відпустки складає: 48276,00 грн./353 (календарні дні без врахування святкових/неробочих днів) = 136,76 грн.

Однак позивач просить стягнути компенсацію за невикористані дні відпустки з розрахунку 354 робочих дні без врахування святкових/неробочих днів, що відповідає середній заробітній платі за день = 136,37 грн.

Враховуючи, що позивач не перебувала у відпустці з часу призначення її на посаду виконуючої обов`язки директора (948 календарних днів без врахування святкових/неробочих днів), кількість днів невикористаної відпустки складає - 64.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відтак, беручи до уваги принцип диспозитивності та неможливість суду вийти за межі позовних вимог, сума компенсації за невикористані дні щорічної відпустки складає: 8727,86 грн. (136,37 х 64), а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації за невикористані дні щорічної відпустки є обґрунтованими та таким, що підлягають повному задоволенню.

Згідно ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку i провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У ст. 117 КЗпП України зазначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що виплата всіх сум при звільненні є обов`язком адміністрації підприємства, відповідно за невиконання чи неналежне виконання якого з вини власника або уповноваженого ним органу настають наслідки, передбачені ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до п.п. 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (надалі Постанова № 159 від 21.02.2001р.) дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001р.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Як встановлено судом вище, позивач була єдиним працівником фабрики та одночасно її керівником - адміністрацією підприємства, отже саме на неї покладався обов`язок вчасно нараховувати і виплачувати собі заробітну плату, а також здійснити повний розрахунок при звільненні.

Дані обставини дають суду підстави для висновку про те, що до відносин, які виникли між сторонами при звільненні ОСОБА_1 , не можуть бути застосовані положення ст. 117 КЗпП України та Постанови № 159 від 21.02.2001р., оскільки саме з вини позивача, а не відповідача, не була виплачена заробітна плата керівнику фабрики.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення із відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати є безпідставними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позовної заяви позивач була звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу, в тому числі, про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку (позовна вимога майнового характеру). Відтак, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1266,07 грн. судового збору за позовну вимогу про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку (із розрахунку 1% від ціни позову але не менше 0, 4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну людину, що був встановлений станом на 01.01.2021р.).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При подані позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 944, 00 грн. згідно квитанції № 109 від 01.03.2021р. за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі в розмірі 77070, 12 грн., компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 8727,86 грн. та компенсації частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 8576, 62 грн.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 помилково було сплачено судовий збір за позовну вимогу про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, тобто сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, то останній слід повернути 87, 53 грн. з державного бюджету.

На підставі ст.ст. 21, 24, 29, 47, 75, 85, 95, 116-117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про відпустки», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 та керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 2-4, 7-13, 17-19, 76-81, 89, 92, 95, 128, 133, 141, 223, 240, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-275, 279, 352, 354-355, 430, п. 3 Прикінцевих положень, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_1 ) до державного підприємства «Новодністровська державна швейно-трикотажна фабрика» (адреса місця знаходження: Чернівецька область, м.Новодністровськ, Промбаза, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (адреса місця знаходження: Івано-Франківська область, м.Івано-Франківськ, вул.Василіянок, буд.48, ) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки та компенсації втрати частини доходів задоволити частково.

Стягнути з державного підприємства «Новодністровська державна швейно-трикотажна фабрика» (адреса місця знаходження: Чернівецька область, м.Новодністровськ, Промбаза, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_1 ) ненараховану заробітну плату в розмірі 117879,42 грн. (сто сімнадцять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять гривень 42 копійки) та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 8727,86 грн. (вісім тисяч сімсот двадцять сім гривень 86 копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення з державного підприємства «Новодністровська державна швейно-трикотажна фабрика» (адреса місця знаходження: Чернівецька область, м.Новодністровськ, Промбаза, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_1 ) заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 4173,00 грн. (чотири тисячі сто сімдесят три гривні 00 копійок) підлягає негайному виконанню.

Стягнути з державного підприємства «Новодністровська державна швейно-трикотажна фабрика» (адреса місця знаходження: Чернівецька область, м.Новодністровськ, Промбаза, ) судовий збір в розмірі 1266,07 грн. (одна тисяча двісті шістдесят шість гривень 07 копійок) на користь держави.

Повернути ОСОБА_1 (зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 87, 53 грн. (вісімдесят сім гривень 53 копійки) з державного бюджету.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Новодністровський міський суд Чернівецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: