Провадження № 22-ц/802/799/21 Категорія: 70 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового позовного провадження без виклику сторін у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2018 року. Від цього шлюбу в них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати з нею.

Також позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо матеріального утримання дитини. В період з червня 2018 року по серпень 2019 року відповідач перераховував їй кошти на потреби дочки в сумі 2000 гривень щомісячно, з липня 2019 року по червень 2020 року - по 2600 гривень щомісячно. Однак, починаючи з липня 2020 року, відповідач перестав належним чином виконувати досягнуті між ними домовленості щодо його участі в утриманні дитини. Крім того, позивач пояснює, що встановлений законом прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років в розмірі 2218 гривень є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У вересні 2020 року дочці виповнилось 6 років і вона пішла до 1 класу школи. Витрати на утримання дочки в середньому складають приблизно 10 000 гривень щомісячно. Ці витрати включають придбання одягу, взуття, харчування, вітамінів, шкільного приладдя, оплату харчування в школі. Для забезпечення духовного, соціального розвитку ОСОБА_3 відвідує гурток « Модельна школа Марини Занюк ». Для розвитку творчих здібностей дитини вона купує набори для творчості, малювання, розвиваючі іграшки. Витрати на дитину включають відвідання зоопарку, кінотеатру, розважальних центрів, а також, у разі необхідності, лікування.

На підставі наведеного позивач просила суд стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на її користь аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття з індексацією стягуваних сум у відповідності до ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення».

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 908 гривень судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вказує на те, що суд не врахував його матеріальне становище, тобто суд належним чином не з`ясував усі обставини справи, на які посилається позивач, мотивуючи свої вимоги, не надав належної оцінки доводам відповідача. Крім того вказує, що суд дійшов помилкового висновку щодо визнання ним частково позовних вимог та незаперечення про стягнення суми аліментів в розмірі 2500 грн ним та його представником.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного письмового провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині розміру стягнутих аліментів, то колегія суддів відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовну вимогу про стягнення аліментів та стягуючи з відповідача аліменти на дитину в розмірі 2500 грн щомісячно, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач перебуває в працездатному віці, інших дітей на утриманні не має, та виходив з пріоритетності інтересів дитини, а тому вважав, що відповідач зобов`язаний утримувати дочку до її повноліття, підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину судом не встановлено. Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції врахував рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, те, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн щомісячно є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права дитини.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та відповідають вимогам процесуального та матеріального права, з огляду на наступне.

Судом установлено, що сторони з 09 серпня 2013 року перебували у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, за актовим записом №996 (а.с.6).

Від даного шлюбу у сторін народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Дитина залишилась проживати разом із матір`ю - позивачкою по справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивач перешкоджає йому у спілкуванні з дочкою. Крім того, зазначено, що відповідач надає матеріальну допомогу перераховуючи гроші на картковий рахунок позивачки , що нею не заперечується. Щодо стягнення аліментів в розмірі 5000 гривень щомісячно ОСОБА_2 заперечує, оскільки в нього немає матеріальної можливості сплачувати зазначену суму аліментів.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів.

Суд за заявою одержувача, відповідно до ч.1 ст.184 СК України, визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Відповідно статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років у такому розмірі: із 1 січня 2021 року - 2395 грн; із 1 липня 2021 року - 2510 грн; із 1 грудня 2021 року - 2618 грн.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на дитину, суд першої інстанції врахував вище наведені норми СК України, встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, а також, що відповідач ще до подання позовної заяви надавав матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини добровільно в розмірі 2600 грн, що близьким до визначеного судом розміром, а тому суд правильно дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі 2500,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано його фінансове становище та відсутність реальної можливості сплачувати аліменти, не заслуговують на увагу, оскільки апелянт особисто, як в судовому засіданні суду першої інстанції так і письмово, підтвердив ту обставину, що певний час добровільно сплачував аліменти у сумі близько 2600 грн. Отже, його доходи дозволяли йому нести витрати в зазначеному розмірі.

Суд також не бере до уваги покликання про відсутність на даний час можливості сплачувати аліменти у даному розмірі у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень з огляду на їх необґрунтованість. При цьому необхідно врахувати, що відповідач є працездатною особою, розмір витрат, які несе позивач щомісячно на утримання дочки, та право дитини на аліменти, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати її до повноліття, як спосіб захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності та розвитку, суд першої інстанції надав належну оцінку наявним доказам та дійшов вірного висновку про наявність підстав про стягнення аліментів у розмірі 2500 грн щомісячно.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині рішення, а визначений судом розмір аліментів є справедливим та відповідає потребам дитини.

Покликання апелянта на те, що він у суді першої інстанції не висловлювався про визнання позову частково в сумі 2500 грн, не спростовує вірного висновку суду першої інстанції щодо визначення розміру стягуваних аліментів та не впливає на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, так як суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді