ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2021 року м. Кропивницький

справа № 393/609/20

провадження № 22-ц/4809/686/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л., учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2021 року у складі судді Рачкелюка Ю.В. і

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути заборгованість у розмірі 14088,82 грн за кредитним договором № б/н від 26.07.2012.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 26.07.2012, згідно якої отримав кредит.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з ''Умовами та правилами надання банківських послуг'', ''Тарифами Банку'', які викладенні на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, а саме - надав відповідачу кредит.

Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення кредитної заборгованості.

Тому, станом на 05.10.2020 останній має заборгованість 14088,82 грн, з яких:

- 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредита;

- 9240,76 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита;

- 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками;

- 4232,97 грн заборгованість за простроченими відсотками;

- 615,09 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625;

- 0,00 грн нарахована пеня;

- 0,00 грн нараховано комісії.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ ''ПриватБанк''.

Заочним рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що заборгованість за поточним тілом кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту співвідносяться як загальне й окреме, тому суду не доведено позивачем правомірність стягнення простроченого тіла кредиту у вказаному розмірі за відсутності в цілому заборгованості за поточним тілом кредиту.

Наявність у відповідача заборгованості за простроченими відсотками, а також за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦПК України можливо лише за наявності основної заборгованості за кредитом, яка, згідно з позовною заявою складає 0,00 грн. (поточне тіло кредиту).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до суду була надана копія заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що «Я згоден, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку».

Відповідно до висновків ВС, викладених у постанові від 08.07.2019 в справі № 923/760/18, твердження суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача під Умовами та правилами надання банківських послуг є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає.

Аналогічні висновки зробив ВС у постанові від 11.09.2019 по справі № 642/5533/15-ц, постанові від 19.09.2019 у справі № 127/7543/17, у постанові від 23.12.2019 у справі № 375/250/18.

На підставі вищесказаної анкети заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт 6960 грн.

Відповідач звертався до банку з метою перевипуску карти.

Ці обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи разрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, довідками банку про зміну умов кредитування та про видані картки.

З виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, та інше, однак використані кредитні кошти банку не повернув.

Згідно висновків ВС, викладених у постанові від 11.09.2019 по справі № 153/1334/16: Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюють ся, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини… Висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивач не довів існування між сторонами договірних зобов`язань, предметом яких є кредитні кошти, із врахуванням того, що спір відносно існування кредитних зобов`язань відповідача на час касаційного перегляду цієї справи судами фактично ен вирішено, є передчасним. Суду слід перевірити факт виконання кредитного договору, на що посилався заявник в касаційній скарзі, що може свідчити про визнання договірних правовідносин.

Відповідно до висновків ВС у постанові від 29.07.2020 по справі № 753/10779/16-ц «… Якщо особа, підтверджує пілписання цього договору або схвалює даний правочин своїми наступними діями, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання такого договору неукладеним або недійсним».

У постанові ВС від 20.10.2020 по справі № 456/3643/17 зроблено висновок: «Факт зарахування коштів у сумі 15 000 грн на кредитну карту відповідача, користування грошима стверджується в наявною у матеріалах справи випискою з рахунку, яка є належним доказом».

Аналогічна правова позиція прийнята в постановах ВС від 16.09.2020 справа № 200/5647/18 та від 11.11.2020 у справі № 205/4176/18.

В матеріалах справи наявні:

- витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (в редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви);

- копія наказу банку щодо затвердження «Умов та правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви.

Тобто, до суду надано конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач при підписанні анкети-заяви та укладенні договору, разом із наказом про її затвердження.

Суд безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту), нарахованих відсотків та відсотків за ст.625 ЦК України, порушив норми матеріального права.

Суд вважав, що у відповідача відсутня заборгованість за тілом кредиту, оскільки поточне тіло 0.

Однак, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9240,76 грн, що складається із 2х складових, а саме:

- 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту;

- 9240,76 заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту.

У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою.

З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення кредитного договору діяла процентна ставка 27,6 % річних.

Відповідно до висновку ВС, викладеного у постанові від 18.12.2019 у справі № 205/2825/18 а також у поатснові від 20.05.2020 по справі № 588/62/18: «… Судами встановлено, що у анкеті-заяві від 24.06.2014 процентна ставка не зазначена… Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ… Таким чином, суди на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли обґрунтованого висновку про те, що сторони не узгодили розмір відсоткової ставки, а тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ відповідно до вимог ч.1 ст. 1048 ЦК України.

Тобто, якщо суд вважав, що умовами договору не встановлена конкретна відсоткова ставка, він не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за кредитом взагалі, адже в такому разі застосуванню підлягає ст.1048 ЦК України, якою встановлено розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ.

Відповідно до висновків ВС у постанові від 21.10.2020 по справі № 331/4560/19 «… висновки апеляційного суду про те, що позивач не посилався на норму статті 1048 ЦК України для стягнення відсотків за кредитним договором є безпідставними, так як згідно з принципом «jura novit curia» суд знає право, оскільки саме суд повинен дати правильну юридичну кваліфікацію фактичним обставинам, навіть якщо сторона на цю норму права не посилається.»

Згідно постанови ВС від 23.01.2018 по справі № 755/7704/15-ц та постанови ВС від 26.09.2018 у справі №159/2146/15-ц, належним чином дослідити поданий стороню доказ ( в даному випадку розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду.

Відповідно до висновків ВС у постанові від 22.07.2020 по справі № 189/2109/18 «… суди повинні були з урахуванням вищевикладеного та розрахунку боргу наданого позивачем провести власний розрахунок боргу… Таким чином, відмовивши у задоволенні позовних вимог повінстю за наявними в матеріалах справи доказами заборгованості відповідача суди не вирішили спір по суті.»

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 14088,82 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2020 становить 210200 грн, а станом на 01.01.2021 становить 227000 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1 і 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.07.2012 відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до позивача та, підписавши відповідну анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач належним чином зобов`язання не виконував, а тому має кредитну заборгованість, яка згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 05.10.2020 становить 14088,92 грн, з яких:

- 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредита;

- 9240,76 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита;

- 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками;

- 4232,97 грн заборгованість за простроченими відсотками;

- 615,09 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625;

- 0,00 грн нарахована пеня;

- 0,00 грн нараховано комісії.

До позовної заяви позивач надав Умови та правила надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт ''Універсальна''.

Крім того, у матеріалах справи наявна виписка по рахунку за договором, довідка про зміну умов кредитування та довідка, в якій міститься інформація про видані кредитні картки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутня заборгованість за поточним тілом кредиту, за нарахованими відсотками, за пенею та комісією.

Заборгованість за поточним тілом кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту співвідносяться як загальне й окреме.

Позивачем не доведено правомірність стягнення простроченого тіла кредиту у вказаному розмірі за відсутності в цілому заборгованості за поточним тілом кредиту.

При цьому відсотки, які повинні були нараховуватися за користування кредитними коштами відсутні, що теж свідчить про відсутність заборгованості за тілом (поточним тілом) кредиту.

Отже, наявність у відповідача заборгованості за простроченими відсотками, а також за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦПК України можливо лише за наявності основної заборгованості за кредитом, яка, згідно з позовною заявою складає 0,00 грн (поточне тіло кредиту).

Проте повністю з висновками суду першої інстанції погодитися неможна з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторонапідприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується, що у анкеті-заяві позичальника від 26.07.2012 не зазначена процентна ставка (а.с.15).

Крім того, у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені,штрафів) за порушення зобов`язання увигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодися з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року вказала, що «Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору», оскільки вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (21 січня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09 червня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Отже відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимоги, передбачені ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифи банку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтею 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення заборгованості за просточеним тілом кредиту та відсотками нарахованими на підставі ст.625 ЦК України, суд приходить до висновку, що заборгованість по простроченому тілу підлягає задоволенню в повному обсязі, а відстоки частковому задоволенню, з огляду на таке.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

На підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, позивач надав до суду першої інстанції такі письмові докази, зокрема:

1)анкету-заву ОСОБА_1 від 26.07.2012 про її згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк в якій вона вказала, що ця заява разом з іншими пойменованими в ній документами становить зміст укладеного між ним і банком договору, ця анкета-заява містить підпис заявника та відмітку банку про її прийняття та опрацювання (а.с.15);

2)витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» без зазначення дати затвердження, реєстраційного індексу, грифу затвердження та будь-яких підписів (а.с.16);

3)витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.17-40) без зазначення будь-якої дати, реєстраційного індексу, грифу його затвердження, відсутні будь-які підписи чи відомості про їх наявність на оригіналі;

4)розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором від 26.07.2012 (а.с.6-12);

5)довідку про надані банком ОСОБА_1 кредитні картки (а.с.14);

6)довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а.с.13);

7)виписку з рахунку за договором на ім`я ОСОБА_1 .

Матеріали справи (провадження в суді першої інстанції) не містять заперечень відповідача проти позову, в тому числі невизнання нею обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.

Не висловила відповідач своїх заперечень проти вимог банку і в суді апеляційної інстанції.

З наданих позивачем доказів вбачається, що ОСОБА_1 висловила однозначне бажання скористатися запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» банківськими послугами щодо відкриття карткового рахунку, що слідує з її анкети-заяви від 26.07.2012.

З наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала витратні операції за рахунок коштів банку, а також частково сплачувала заборгованість.

Однак, станом на 05.10.2020 ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом (коштами які йому надав банк - ст. 1054 ЦК України) в сумі 14088 грн 82 коп.

Та обставина, що позивач не надав достовірних та достатніх доказів погодження відповідачем запропонованих йому банком Тарифів банку на обслуговування карток типу «Унівеерсальна» й Умов та Правил надання банківських послуг не дає достатньо підстав для висновку про повну безпідставність пред`явленого позову.

Суд у своєму рішенні не навів аргументів відхилення доказів, які надав позивач і які підтверджують надання банком коштів відповідачу та їх використання останнім.

Крім того, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що він повінстю повернув кредитні кошти позивачу.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не можна вважати обґрунтованим і законним, а висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача простроченого тіла кредиту та відсотків нарахованих на підставі ст.625 ЦУК України є помилковим.

Оскільки відповідач не заперечує наявність у нього невиконаного грошового зобов`язання перед банком за кредитом, доказів виконання зобов`язання не надав, то відповідно до ч. 1 ст. 1050, ч. 1 і ч. 2 ст. 1054 ЦК України він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Отже, з відповідача підлягає стягненню сума неповернутого кредиту 9240,76 грн.

За наявності простроченої заборгованості по кредиту у позивача виникло право вимагати сплати відсотків на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, що було ним зроблено.

І в позовній заяві, і в розрахунку заборгованості позивач вказав, що він просить стягнути з відповідача відсотки на підставі ст. 625 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції належним чином не з`ясував підстави вимог позивача про стягнення відсотків, не перевірив їх належним чином, неправильно визначив закон, який регулює правовідносини сторін в цій частині.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачені нею індекс інфляції та проценти є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Зокрема, проценти від простроченої суми зобов`язання забезпечують захист майнового інтересу кредитора, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розмір таких процентів встановлено законом і становить три проценти річних від простроченої суми, але цей розмір може бути змінений за домовленістю сторін договору.

Позивач вправі вимагати стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Аналізуючи розрахунок заборгованості, наданий банком, заборгованість за процентами складає 462 дні, тому відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 відсотка річних складає грн (9240,76 х 3 : 100 : 365 х 462 = 350,89 грн, де 9240,76 сума простроченої заборгованості, 462 кількість днів прострочення з 01.07.2019 по 05.10.2020).

За таких обставин з відповідача на користь банку підлягає стягненню 350,89 грн нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, відповідно дост. 376 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткокве задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 9240,76 грн та відсотків за користування кредитом нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, в сумі 350,89 грн.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду підлягає скасуванню та частковому задоволенню позовних вимогі, розподіл судових витрат підлягає зміні.

Документально підтверджені витрати понесені банком складаються з витрат про сплату судового збору та складаються з витрат за: подання позовної заяви в розмірі 2102,00 грн, за подання апеляційної скарги в розмірі 3153,00 грн.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до задоволених позовних вимог з відповідача на його користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, що становить 3577 грн 07 коп.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () 9591 (дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто одна) грн 64 коп заборгованості за кредитним договором, з яких: 9240 (дев`ять тисяч двісті сорок) грн 76 коп заборгованість за простроченим тілом кредиту та 350 (триста п`ятдесят) грн 89 коп заборгованості за процентами від простроченої суми нарахованих згідно ч.2 ст.625 ЦК Україн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () 3577 гривень (три тисячі п`ятсот сімдесят сім) 07 копійок судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко