Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/2946/19
Провадження № 2/209/22/21
РІШЕННЯ

іменем України

"12" квітня 2021 р. м.Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретарі Золотих Л.М.

за участю представника позивача (адвоката) Сідельникової О.Л.

представника відповідача ОСОБА_1 (адвоката) Фесюк Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить суд витребувати у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , комплекс будівель загальною площею 541,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на комплекс будівель загальною площею 541,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєструвати право власності на комплекс будівель загальною площею 541,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати недійсними договори іпотеки від 17.01.2017, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстровані приватний нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П. за номерами 39, 40 з моменту їх укладення; судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування свого позову вказала, що 18 серпня 2005 року між ОСОБА_2 , як покупцем, та ОСОБА_4 , як продавцем, укладено договір купівлі-продажу будівлі павільону загальною площею 472,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчено нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В., зареєстровано в рестрі за № 3761. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.10.2008 по справі № 2-1620-2008 позов ОСОБА_2 до територіальної громади в особі виконавчого комітету Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська про визнання права власності на переобладнане майно задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно - комплекс будівль, що складається зі складу А-1, площею 472,8 кв.м., адміністративно-побутової будівлі Б-1, площею 39,0 кв.м., насосної В-1, площею 5,6 кв.м., побутової будівлі Г-1, площею 24,3 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . 20.10.2008 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна загальною площею 541,7 кв.м. Отже, ОСОБА_2 є власником комплексу будівель загальною площею 541,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 05.01.2010 року між ОСОБА_2 , в особі його представника за довіреністю ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_6 , з іншої сторони укладено договір оренди об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 строком на 30 місяців. 06.01.2010 року сторони ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_6 склали акт прийому-передачі орендованого нерухомого майна, а також ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 грошові кошти в якості передоплати за 6 місяців, а також кошти на проведення робіт, пов`язаних з газифікацією об`єкту оренди з обумовленням строку виконання ОСОБА_2 зобов`язань строком до 16 березня 2010 року. Оскільки, на думку ОСОБА_6 позивач не виконав зобов`язання перед ним, то ОСОБА_6 звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 в особі ОСОБА_5 про дострокове розірвання договору оренди об`єкта нерухомості та відшкодування збитків. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.04.2010 позов задоволено, розірвано договір оренди, стягнуто з ОСОБА_2 кошти в рахунок відшкодування збитків за договором оренди та вирішено у разі відсутності коштів у ОСОБА_2 звернути стягнення на комплекс будівель, що орендується та належить орендодавцеві на підставі права приватної власності який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа об`єкта що орендується складає 541,7 кв.м., з яких А-1 Будівля павільйону (472,8) кв.м., Б-1 Адміністративно-побутова будівля (39,0) кв.м.; В-1 Насосна (5,6) кв.м., Г-1 побутова будівля (24,3) кв.м.ринкова вартість якого на момент укладання договору оренди згідно експертної оцінки склала 128182,80 грн. шляхом передачі права власності на вказаний об`єкт на ОСОБА_6 . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.05.2010 визнано мирову угоду між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 затверджено мирову угоду, за змістом якої ОСОБА_2 в особі ОСОБА_5 передав ОСОБА_6 приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Цією ж ухвалою визнано за ОСОБА_6 право власності на вищевказане нерухоме майно. Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої Апеляційним судом Дніпропетровської області ухвалою від 30.11.2010 року відхилено скаргу ОСОБА_2 , рішення залишено без-змін. Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав касаційну скаргу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2012 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.04.2010 та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.11.2010 скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При розгляді справи у суді першої інстанції вдруге ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою в якій просить визнати Договір оренди об`єкта нерухомості від 05.01.2010 неукладеним. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.07.2012 позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково, розірвано договір оренди, стягнуто з ОСОБА_2 кошти в рахунок відшкодування збитків. В іншій частині - відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.12.2012 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.07.2012 скасовано. Відмовлено ОСОБА_6 в його позовних вимогах до ОСОБА_2 про дострокове розірвання договору оренди об`єкти нерухомості та відшкодування збитків. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вказане рішення апеляційного суду ніким не оскаржено, воно вступило в законну силу в момент проголошення - 11 грудня 2012 року. Тобто, цим рішенням скасовані повністю попередні рішення по вказаній справі, відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2 . Оскільки рішенням апеляційного суду скасовано рішення суду попередньої інстанції, то ОСОБА_2 з 11 грудня 2012 був законним власником спірного нерухомого майна. ОСОБА_2 хотів продати спірний об`єкта, але відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником спірного об`єкту є ОСОБА_1 . Право власності на спірний об`єкт ОСОБА_1 отримав внаслідок укладення двох договорів купівлі-продажу від 18.11.2016 року та 19.11.2016 року. Але позивач не укладав жодних правочинів на відчуження свого майна. Йому не відомо хто був стороною договору купівлі-продажу майна. А оскільки всі рішення, на підставі яких позивача позбавлено права власності скасовані, то позивач має право витребувати своє майно на підставі ст. 388 ЦК України, що і стало підставою для звернення до суду.

Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2020 року заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Щасливої Марини Олександрівни про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Департаменту комунальної власності. Земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про поділ спадкового майна, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь - які дії щодо реєстрації переходу права власності на нерухоме майно, яке перебуває за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині - відмовлено.(том-2з, а.с.15-16)

10 жовтня 2019 року представником позивача ОСОБА_7 подана апеляційна скарга на ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.09.2019 року по справі №209/2946/19.(том-2з, а.с.25-27)

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року клопотання представника ОСОБА_2 ОСОБА_7 про відмову від апеляційної скарги на ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про поділ спадкового майна, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Прийнято відмову від апеляційної скарги на ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2019 року про забезпечення позову. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про поділ спадкового майна, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, зобов`язання вчинити певні дії - закрито.(том-2з, а.с.84-85)

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у загальному порядку позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.(а.с.67)

28 листопада 2019 року відповідачем ОСОБА_1 надано до суду відзив, в якому зазначено, що ОСОБА_1 в повному обсязі не визнає та заперечує щодо позовних вимог ОСОБА_2 з огляду на те, що позивач посилається на можливість витребувати комплекс будівель (А-1 - будівля павільйону площею - 472,8 кв.м.; Б-1 - адміністративно-побутова будівля площею - 39,0 кв.м.; В-1 - насосна площею - 5,6 кв.м.; Г-1 - побутова будівля площею - 24,3 кв.м.) загальною площею - 541,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу 1/2 частки від 18 листопада 2016 року та договору купівлі-продажу 1/2 частки від 19 листопада 2019 року, - з тих підстав, що дана нерухомість вибула з володіння позивача не з його волі. З цього приводу звертає увагу на те, що в даному випадку спірне майно вибуло з володіння позивача, який вважає себе його власником, саме з волі останнього, що вбачається з того, що 05 січня 2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було укладено договір оренди спірного комплексу будівель строком на 30 місяців, а 06 січня 2010 року останній за актом прийому-передачі був переданий орендатору. З позову вбачається, що ОСОБА_6 звертався до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом до ОСОБА_2 про дострокове розірвання даного договору оренди комплексу будівель. З змісту позовної заяви також вбачається, що ОСОБА_2 звертався до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив визнати вказаний договір оренди не укладеним. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 30.07.2012 р. позовні вимоги ОСОБА_6 були задоволені частково, розірвано договір оренди, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.12.2012 р. вказане рішення суду першої інстанції скасовано: відмовлено ОСОБА_6 в його позовних вимогах про дострокове розірвання договору оренди, в іншій частини рішення залишене без змін. Таким чином, договорі оренди від 05 січня 2010 року, - не був ані достроково розірваним, ані визнаним неукладеним. З наведеного випливає, що на підставі договору оренди фактичним та титульним володільцем майна - спірного комплексу будівель, - був ОСОБА_6 , оскільки користуючись майном фактично тримав його у себе на підставі договору оренди, при цьому дане майно перебувало у володіння ОСОБА_6 з волі власника цього майна - ОСОБА_9 , що підтверджується свідомим та добровільним укладанням ним договору оренди та свідомою та добровільною передачею цього майна за актом прийму-передачі. Також ОСОБА_1 вважає, що в даному випадку відсутня така підстава витребування майна від добросовісного набувача, як вибуття майна з володіння власника поза його волею, в тому числі і на підставі скасованого судового рішення. На підставі наведеного вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.(а.с.73-74)

23 січня 2020 року представником Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Жежель С.С. надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у відповідності до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, зазначено, що 10.06.2010 року ОСОБА_6 на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинськ від 26.05.2010 року про затвердження (визнання) мирової угоди набув права власності на об`єкт нерухомості загальною площею 541,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . 11.12.2012 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області було скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинськ від 30.07.2012 року. З цього самого часу, а саме 11.12.2012, Позивач вважає себе власником майна загальною площею 541,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . З матеріалів справи не вбачається, що Позивач якимось чином намагався зареєструвати своє право власності на спірний об`єкт нерухомості та йому було відмовлено в даній реєстрації. Тож Позивач визначивши одним з Відповідачів Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно КМР, не зазначив яким саме чином відповідач порушив права останнього та відповідно до ст.ст. 50.51 ЦПК України Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно КМР не може бути належним відповідачем по даній справі, сам по собі факт ухвалення позитивного рішення суду та необхідність скасування та реєстрація права власності не містить необхідності залучати суб`єкта реєстраційних дій в якості відповідача. Крім того, в своєму позові Позивач просить визнати недійсним договір іпотеки від 17.01.2017 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Окремо зазначає, що у відповідності до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, зазначено, що 18.11.2016 та 19.11.2016 року відбулися відчудження часток (по 1/2) об`єкта нерухомості загальною площею 541,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 від ОСОБА_10 до ОСОБА_1 . Тож на момент розгляду справи в суді власником об`єкта нерухомості загальною площею 541,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , запис про його право власності міститься в електронному реєстрі, однак позивач не ставить за вимогу скасування правочинів на підставі яких ОСОБА_1 отримав у власність майно та скасування записів про право власності. Просить суд в задоволені позовної заяви ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.(а.с.95)

04.02.2020 року представником позивача ОСОБА_7 надано до суду клопотання про витребування доказів від Приватного нотаріуса кам`янського міського нотаріального округу Кудрявцева В.О. (а.с.103-104)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.(а.с.109)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 березня 2021 року поновлено судовий розгляд цивільної справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2021 року поновлено судовий розгляд цивільної справи .

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності та визнання недійсним договору іпотеки в частині позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки від 17.01.2017 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Едуардом Петровичем, зареєстрований в реєстрі за № 40.

Представник позивача (адвокат) ОСОБА_11 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що в розумінні цивільного законодавства відповідач є добросовісним набувачем, а оскільки об`єкт нерухомості вибув з володіння ОСОБА_9 без його волі, без законних підстав, що встановлено рішенням суду, то ОСОБА_2 має право в силу ст.ст. 387, 388 ЦК України витребувати таке майно. Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. В позовній заяві, позивачем, зокрема, зазначалось, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.05.2010 визнано мирову угоду між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , який діяв в інтересах ОСОБА_9 затверджено мирову угоду, за змістом якої ОСОБА_2 в особі ОСОБА_5 передав ОСОБА_6 приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Цією ж ухвалою визнано за ОСОБА_6 право власності на вищевказане нерухоме майно. Водночас, мирова угода, укладена в процесі виконання рішення не може вважатись дійсною, оскільки рішення на виконання якого вона прийнята скасовано. Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.04.2010 позов задоволено у повному обсязі, а 26.05.2010 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська затверджено мирову угоду. Згідно ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.11.2010 зазначене рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.03.2012 року, зазначене рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.04.2010 року про задоволення позову та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.11.2010 року, якою це рішення залишено без змін, скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 липня 2012 року позовні вимоги задоволено частково. Розірвано Договір оренди комплексу будівель від 05 січня 2010 року. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь позивача кошти у розмірі 128 998 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування збитків за Договором оренди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат. В задоволенні зустрічного позову - відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.12.2012 по справі № 2-1150/3727/12 скасовано, відмовлено позивачу в його позовних вимогах до ОСОБА_9 про дострокове розірвання договору оренди об`єкта нерухомості та відшкодування збитків. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Таким чином, мирова угода, затверджена ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.05.2010 є недійсною з моменту її підписання сторонами, у зв`язку з тим, що рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у цій же справі скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.12.2012. Остаточним рішенням суду у даній справі відмовлено у задоволені позовних вимог, у зв`язку з чим, укладена під час виконання рішення мирова угода втратила свою актуальність та юридичну силу. Вирішення питання про витребування майна з чужого незаконного володіння хоча й відновлює права власника на вказане майно, але враховуючи, що в результаті виконання рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.04.2010, яке потім було скасовано, в реєстрі нерухомого майна позивач вже не є власником, то відповідно витребування нерухомого майна з незаконного володіння відповідача, автоматично не поновлює запис про право власності позивача як власника майна. Оскільки департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Дніпропетровської області є виконавчим органом Кам`янської міської ради, який здійснює повноваження суб`єкта державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, то даний департамент є відповідачем-2 у справі, оскільки у разі задоволення позову, на нього покладається тягар виконання рішення суду в частині скасування та реєстрації права власності на об`єкт. ОСОБА_2 хотів продати спірний об`єкт нерухомості, але під час підготовки документації для продажу майна позивачу стало відомо, що власником спірного об`єкту є ОСОБА_1 . Право власності на спірний об`єкт ОСОБА_1 отримав внаслідок укладення двох договорів купівлі-продажу від 18.11.2016 та 19.11.2016. Але позивач не укладав жодних правочинів на відчуження свого майна. Йому не відомо хто був стороною договору купівлі-продажу майна. А оскільки всі рішення, на підставі яких позивача позбавлено права власності скасовані, то позивач має право витребувати своє майно на підставі ст. 388 ЦК України, що і стало підставою для звернення до суду.

Представник відповідача (адвокат) Фесюк Ю.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав пояснив, що позивач посилається на можливість витребувати комплекс будівель (А-1 - будівля павільйону площею - 472,8 кв.м.; Б-1 - адміністративно-побутова будівля площею - 39,0 кв.м.; В-1 - насосна площею - 5,6 кв.м.; Г-1 - побутова будівля площею -24,3 кв.м.) загальною площею - 541,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - спірна нерухомість, майно), та який належить ОСОБА_1 відповідно договору купівлі-продажу 1/2 частки від 18 листопада 2016 року та договору купівлі-продажу 1/2 частки від 19 листопада 2019 року, - з підстав, передбачених ст.388 ЦК України, з урахуванням того, що дана нерухомість вибула з володіння позивача не з його волі. Відсутність волі на вибуття спірного майна з володіння позивача в позові доводиться тим, що вибуття майна з володіння власника відбулося на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, яке в подальшому скасоване. При цьому позивач посилається на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 квітня 2010 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2010 року, які скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2012 року, а також на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 липня 2012 року, яке скасоване рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2012 року. Звертає увагу суду на те, що жодне з скасованих судових рішень не мало наслідком вибуття спірного майна з володіння позивача, оскільки в резолютивній частині рішення від 02 квітня 2010 року було зазначено: розірвати договір оренди щодо спірного майна; стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 кошти у розмірі 128998,00 грн. в рахунок відшкодування збитків за договором оренди; у разі відсутності коштів у ОСОБА_9 звернути стягнення на комплекс будівель - спірне майно. Тобто, судом не було вирішено питання щодо вибуття майна з володіння ОСОБА_9 , оскільки цим рішенням не змінювався власник майна та не вирішувалося питання про його витребування від ОСОБА_9 на користь іншої особи, а лише йшлося про те, що тільки в разі відсутності у ОСОБА_9 коштів завернути стягнення на це майно, але рішення в частині звернення стягнення на майно ОСОБА_9 не виконувалося і це майно внаслідок звернення на нього стягнення на підставі цього рішення з володіння ОСОБА_9 не вибувало. Теж саме стосується і рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 липня 2012 року, в резолютивній частині якого вказано: розірвати договір оренди спірного комплексу будівель від 05 січня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ; стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 кошти у розмірі 128 99,00 грн. в рахунок відшкодування збитків за договором оренди, - тобто жодного рішення, наслідком якого було вибуття майна з володіння ОСОБА_9 , примусово і проти його волі, - судом не ухвалювалося. Разом з тим, Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська 26 травня 2010 року була прийнята ухвала, якою була визнана мирова угода, укладена 10 травня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , за умов: ОСОБА_2 в особі ОСОБА_5 добровільно передає, а ОСОБА_6 приймає спірну нерухомість; передача приміщення відбулася добровільним шляхом 10 травня 2010 року; сторони претензій одна до одній не мають; визнати за ОСОБА_6 право власності на спірну нерухомість. Таким чином, спірне майно вибуло з володіння ОСОБА_9 внаслідок його добровільної згоди, зафіксованої в наданій суду мирової угоди від 10 травня 2010 року, з проханням, в тому числі і ОСОБА_9 , її затвердити, тобто спірне майно вибуло з володіння ОСОБА_9 за його згодою - добровільним шляхом, при цьому це відбулося ще до того, як судом була затверджена мирова угода: передача приміщення відбулася 10 травня 2010 року і на момент звернення до суду з заявою про визнання мирової угоди майно ОСОБА_2 вже було передано ОСОБА_6 . Окремо звертає увагу суду на те, що дана ухвала ніким не оскаржена і стосовно неї відсутнє рішення про її скасування. Більш того, майно вибуло з володіння ОСОБА_9 не безоплатно, а взамін на відсутність претензій з боку ОСОБА_12 щодо повернення коштів, які останнім були передані ОСОБА_2 в загальному розмірі 128998,00 грн., з яких 85998 грн. були передані 06 січня 2010 року в якості оплати за шість місяців оренди спірної нерухомості, а 43000 грн. були передані 16 січня 2010 року на проведення робіт з газифікації об`єкту оренди, з обумовленням строку виконання ОСОБА_2 цієї газифікації в строк до 16 березня 2010 року. З огляду на те, що ОСОБА_2 гроші за шість місяців оренди, прийняті наперед, а також гроші за газифікацію об`єкту не повертав, при цьому умови договору щодо газифікації не виконав, то між ним і ОСОБА_6 і виник спір, який і був вирішений шляхом добровільної передачі ОСОБА_2 належної йому нерухомості в рахунок погашення існуючої заборгованості перед ОСОБА_6 . Доречи, всі ці обставин, а саме наявність спору щодо необхідності повернення коштів внаслідок невиконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, встановленні, в тому числі, і рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2012 року. Окрім того, що ухвала Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 травня 2010 року ніким не оскаржена, вона також має певні юридичні наслідки саме, як обставина, яка доводить факт погашення ОСОБА_2 завданих неналежним виконанням договору збитків ОСОБА_6 , що вбачається в тому, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2012 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 липня скасоване і відмовлено ОСОБА_6 в його позовних вимогах до ОСОБА_9 про дострокове розірвання договору оренди спірної нерухомості та відшкодування збитків. При цьому підставою ухвалення такого рішення судом апеляційної інстанції було те, що в позовних вимогах ОСОБА_6 ставив питання про стягнення з відповідача збитків у розмірі 128998,00 грн., а уразі відсутності коштів у останнього звернути стягнення на комплекс будівель, що орендується. Як вбачається з матеріалів справи, зазначає колегія суду апеляційної інстанції, - рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.04.2010 року позов ОСОБА_6 було задоволено в повному обсязі, а 26.05.2010 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська затверджено мирову угоду, згідно якої за ОСОБА_6 визнано право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості. Дана ухвала ніким не оскаржена та набрала чинності, на підставі даної ухвали за ОСОБА_6 Дніпродзержинським БТІ було зареєстроване право власності на спірний об`єкт. 02.12.2011 року ОСОБА_6 продав об`єкт оренди ОСОБА_10 , який і на теперішній час є його власником. Таким чином, ухвалою суду від 20.05.2012 року фактично звернене стягнення на об`єкт оренди, а позивач задовольнив свої вимоги щодо відшкодування збитків шляхом реалізації спірного об`єкту та отримання коштів від реалізації. З огляду на викладене рішенням суду від 20.07.2012 року безпідставно стягнуто з ОСОБА_9 на користь позивача подвійну суму у відшкодування шкоди. Таким чином, очевидно, що ОСОБА_2 , який своїми неправомірними діями, що полягали в тому, що він отримав кошти за оренду наперед та для проведення робіт по газифікації, але свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим завдав ОСОБА_6 матеріальної шкоди, - добровільно розрахувався за завдану їм шкоду своїм майном, таким чином погасивши цю шкоду, а тепер намагається без будь-яких на то законних підстав витребувати раніше добровільно передане їм майно у ОСОБА_1 , який є добросовісним набувачем і не має жодного відношення до тієї шкоди, яка ОСОБА_2 була завдана ОСОБА_6 . Зазначене вказує на те, що у ОСОБА_9 не має жодних правових підстав і відповідної зацікавленість на отримання чужого майна у свою власність, чим завдати матеріальної шкоди ОСОБА_1 і за його рахунок повернути раніше втрачене їм майно, при цьому втрачене воно було саме з вини самого ОСОБА_9 . Підсумовуючи наведене зазначає, що спірна нерухомість фактично двічі вибула з володіння ОСОБА_9 , при цьому обидва рази з його особистої волі: перший раз на підставі договору оренди, що вбачається з того, що 05 січня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено договір оренди спірного комплексу будівель строком на 30 місяців, а 06 січня 2010 року останній за актом прийому-передачі був переданий орендатору. З позову вбачається, що ОСОБА_6 звертався до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом до ОСОБА_9 про дострокове розірвання даного договору оренди комплексу будівель. З змісту позовної заяви також вбачається, що ОСОБА_2 звертався до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив визнати вказаний договір оренди не укладеним. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 30.07.2012 р. позовні вимоги ОСОБА_6 були задоволені частково, розірвано договір оренди, а в задовлені зустрічного позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.12.2012 р. вказане рішення суду першої інстанції скасовано: відмовлено ОСОБА_6 в його позовних вимогах про дострокове розірвання договору оренди, в іншій частини рішення залишене без змін. Таким чином, договір оренди від 05 січня 2010 року, - не був ані достроково розірваним, ані визнаним неукладеним. З наведеного випливає, що на підставі договору оренди фактичним та титульним володільцем майна - спірного комплексу будівель, - був ОСОБА_6 , оскільки користуючись майном фактично тримав його у себе на підставі договору оренди, при цьому дане майно перебувало у володіння ОСОБА_6 з волі власника цього майна - ОСОБА_9 , що підтверджується свідомим та добровільним укладанням ним договору оренди та свідомою та добровільною передачею цього майна за актом прийму-передачі. Повторно спірне майно вибуло з володіння ОСОБА_9 також з його добровільної згоди добровільним шляхом 10 травня 2010 року шляхом укладання мирової угоди, про докладно було зазначено вище. Наведене дає усі законні підстави вважати, що ст.388 ЦК України в даному випадку не підлягає застосуванню, оскільки наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Окрім того, жодного в подальшому скасованого судового рішення, на підставі якого майно вибуло з володіння позивача, - не існує, оскільки скасовані судові рішення не вирішували питання щодо безпосередньої передачі спірного майна з володіння ОСОБА_9 в володіння іншої особи, що також вказує на відсутність будь-яких підстав для застосування ст.388 ЦК України, в тому числі і на підставі скасованого судового рішення. Також зазначає, що представником відповідача зроблена заява про застосування позовної давності, при цьому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.11.2018 року у справі №907/50/16 прийшла до висновку, що норми статей 387, 388 ЦК України не містять положень про те, що до них не застосовуються приписи про позовну давність, а положення ст.268 ЦК України не передбачають, що вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння відносяться до вимог, на які позовна давність не поширюється. Натомість позивач в позові посилається на те, що оскільки рішенням апеляційного суду скасовано рішення суду попередньої інстанції, то ОСОБА_2 з 11 грудня 2012 року був законним власником спірного нерухомого майна, при цьому 02 грудня 2011 року ОСОБА_6 продав об`єкт оренди ОСОБА_10 , який в подальшому продав його ОСОБА_1 , то навіть з урахуванням думки ОСОБА_9 про те, що з 11 грудня 2012 року він є законним власником спірного майна, - право на звернення до суду за захистом свого права власності у ОСОБА_9 виникло щонайменше 11 грудня 2012 року, а з позовом він звернувся лише в серпня 2019 року (позовна заява датована 27.08.2019.), що вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на пропуск строку позовної давності, навіть якщо виходити з того, що вони є обґрунтованими. Також звертає увагу суду на те, що ОСОБА_2 в позові зазначає, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» і додає до позову копії документів, які вказують, що він є особою з інвалідністю третьої групи, при цьому відповідно до вказаного закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Представник Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився. Надали суду письмові пояснення та просили розглядати справу без участі їх представника.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Належним чином про час та місце судового розгляду повідомлений.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 18 серпня 2005 року між ОСОБА_2 , як покупцем, та ОСОБА_4 , як продавцем, укладено договір купівлі-продажу будівлі павільону загальною площею 472,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчено нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В., зареєстровано в рестрі за № 3761.(а.с.11)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.10.2008 по справі № 2-1620-2008 позов ОСОБА_2 до територіальної громади в особі виконавчого комітету Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська про визнання права власності на переобладнане майно задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно - комплекс будівль, що складається зі складу А-1, площею 472,8 кв.м., адміністративно-побутової будівлі Б-1, площею 39,0 кв.м., насосної В-1, площею 5,6 кв.м., побутової будівлі Г-1, площею 24,3 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.13-14)

20.10.2008 ОСОБА_2 зареєстрував право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна загальною площею 541,7 кв.м., що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно.(а.с.15)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.04.2010 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 в особі ОСОБА_5 про дострокове розірвання договору оренди об`єкта нерухомості та відшкодування збитків - задоволено. Розірвано договір оренди. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 кошти у розмірі 128998,00 грн. у рахунок відшкодування збитків за договором оренди. У разі відсутності коштів у ОСОБА_9 звернуто стягнення на комплекс будівель, що орендується та належить орендодавцеві на підставі права приватної власності який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа об`єкта що орендується складає 541,7кв.м., з яких А-1 Будівля павільйону (472,8) кв.м., Б-1 Адміністративно-побутова будівля (39,0) кв.м.; В-1 Насосна (5,6) кв.м., Г-1 побутова будівля (24,3) кв.м.ринкова вартість якого на момент укладання договору оренди згідно експертної оцінки склала 128182,80 грн. шляхом передачі права власності на вказаний об`єкт на ОСОБА_6 .(а.с.23-24)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.05.2010 визнано мирову угоду між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , який діяв в інтересах ОСОБА_9 затверджено мирову угоду, за змістом якої ОСОБА_2 в особі ОСОБА_5 передав ОСОБА_6 приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Цією ж ухвалою визнано за ОСОБА_6 право власності на вищевказане нерухоме майно.(а.с.25-26)

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.11.2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилено. Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 квітня 2010 року - залишено без змін.(а.с.27-29)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2012 касаційну скаргу ОСОБА_9 задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.04.2010 та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.11.2010 скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.(а.с.30-33)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.07.2012 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 в особі ОСОБА_5 про дострокове розірвання Договору оренди об`єкта нерухомості та відшкодування збітків - задоволено частково. Розірвано договір оренди комплексу будівель від 05 січня 2010 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , що діяв на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія ВО1 №260577 від 14.07.2005 року ("Орендодавець") в особі ОСОБА_5 , що діяв на підставі довіреності з однієї сторони та ОСОБА_6 з іншої сторони ("Орендар"). Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 кошти у розмірі 128998,00 грн. в рахунок відшкодування збитків за Договором оренди. В іншій частині - відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.(а.с.34-38)

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.12.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 липня 2012 року скасовано. Відмовлено ОСОБА_6 в його позовних вимогах до ОСОБА_2 про дострокове розірвання договору оренди об`єкта нерухомості та відшкодування збитків. В іншій частині рішення суду залишено без змін.(а.с.39-42)

18 листопада 2016 року між ОСОБА_1 , як покупцем, та ОСОБА_10 , як продавцем, укладено договір купівлі-продажу 1/2 (однієї другої) частки комплексу будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Загальною площею 541,7 кв.м. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кудрявцевим В.О., зареєстровано в рестрі за № 1769.

19 листопада 2016 року між ОСОБА_1 , як покупцем, та ОСОБА_10 , як продавцем, укладено договір купівлі-продажу 1/2 (однієї другої) частки комплексу будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Загальною площею 541,7 кв.м. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кудрявцевим В.О., зареєстровано в рестрі за № 1770.

Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.07.2012 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 в особі ОСОБА_5 про дострокове розірвання Договору оренди об`єкта нерухомості та відшкодування збітків - задоволено частково. Розірвано договір оренди комплексу будівель від 05 січня 2010 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , що діяв на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія ВО1 №260577 від 14.07.2005 року ("Орендодавець") в особі ОСОБА_5 , що діяв на підставі довіреності з однієї сторони та ОСОБА_6 з іншої сторони ("Орендар"). Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 кошти у розмірі 128998,00 грн. в рахунок відшкодування збитків за Договором оренди. В іншій частині - відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.(а.с.34-38)

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.12.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 липня 2012 року скасувано. Відмовлено ОСОБА_6 в його позовних вимогах до ОСОБА_2 про дострокове розірвання договору оренди об`єкта нерухомості та відшкодування збитків. В іншій частині рішення суду залишено без змін.(а.с.39-42)

Що стосується позовних вимог ОСОБА_9 про витребування у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 комплексу будівель загальною площею 541,7 кв.м,розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , то в їх задоволенні суд відмовляє виходячи з наступного.

Відповідності до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, зазначено, що 10.06.2010 року ОСОБА_6 на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинськ від 26.05.2010 року про затвердження (визнання) мирової угоди набув права власності на об`єкт нерухомості загальною площею 541,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . 11.12.2012 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська 26 травня 2010 року була прийнята ухвала, якою була визнана мирова угода, укладена 10 травня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , за умов: ОСОБА_2 в особі ОСОБА_5 добровільно передає, а ОСОБА_6 приймає спірну

нерухомість; передача приміщення відбулася добровільним шляхом 10 травня 2010 року; сторони претензій одна до одній не мають; визнати за ОСОБА_6 право власності на спірну нерухомість.

Таким чином, спірне майно вибуло з володіння ОСОБА_9 внаслідок його добровільної

згоди, зафіксованої в наданій суду мирової угоди від 10 травня 2010 року, з проханням, в тому числі і ОСОБА_9 , її затвердити, тобто спірне майно вибуло з володіння ОСОБА_9 за його згодою - добровільним шляхом, при цьому це відбулося ще до того, як судом була затверджена мирова угода: передача приміщення відбулася 10 травня 2010 року і на момент звернення до суду з заявою про визнання мирової угоди майно ОСОБА_2 вже було передано ОСОБА_6 .

Посилання представника позивача на автоматичну недійсність мирової угоди, яка була затверджена ухвалою суду від 26.05.2010 року, в зв`язку із скасуванням рішення суду , на виконання якого вона була укладена, є необґрунтованим по наступним підставам.

Ухвала суду від 10 травня 2010 року ніким не оскаржена і стосовно неї відсутнє

рішення про її скасування.

Більш того, майно вибуло з володіння ОСОБА_9 не безоплатно, а взамін на відсутність

претензій з боку ОСОБА_12 щодо повернення коштів, які останнім були передані ОСОБА_2 в загальному розмірі 128 998,00 грн., з яких 85 998 грн. були передані 06 січня 2010 року в якості

оплати за шість місяців оренди спірної нерухомості, а 43 000 грн. були передані 16 січня 2010 року

на проведення робіт з газифікації об`єкту оренди, з обумовленням строку виконання

ОСОБА_2 цієї газифікації в строк до 16 березня 2010 року.

З огляду на те, що ОСОБА_2 гроші за шість місяців оренди, прийняті наперед, а також гроші за газифікацію об`єкту не повертав, при цьому умови договору щодо газифікації не виконав, то між ним і ОСОБА_6 і виник спір, який і був вирішений шляхом добровільної передачі ОСОБА_2 належної йому нерухомості в рахунок погашення існуючої заборгованості перед ОСОБА_6 .

Всі ці обставин, а саме наявність спору щодо необхідності повернення коштів внаслідок

невиконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, встановленні, в тому числі, і рішенням

апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2012 року.

Окрім того, що ухвала Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 травня 2010 року ніким не оскаржена, вона також має певні юридичні наслідки саме, як обставина, яка доводить факт погашення ОСОБА_2 завданих неналежним виконанням договору збитків ОСОБА_6 , що вбачається в тому, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2012 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 липня 2012 року скасоване та відмовлено ОСОБА_6 в його позовних вимогах до ОСОБА_9 про дострокове розірвання договору оренди спірної нерухомості та відшкодування збитків.

Як вбачається з вказаного рішення судом апеляційної інстанції зазначено, що 26.05.2010 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська затверджено мирову угоду, згідно до якої за ОСОБА_6 визнано право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості. Дана ухвала ніким не оскаржена та набрала чинності, на підставі даної ухвали за ОСОБА_6 Дніпродзержинським БТІ було зареєстровано право власності на спірний об`єкт. 02.12.2011 року ОСОБА_6 продав об`єкт оренди ОСОБА_10 , який і на теперішній час є його власником. Таким чином, ухвалою суду від 26.05.2010 року фактично звернено стягнення на об`єкт оренди, а позивач задовольнив свої вимоги щодо відшкодування збитків шляхом реалізації спірного об`єкту та отримання коштів від реалізації.

На підставі цього висновку і було відмовлено ОСОБА_6 в задоволенні вимог про відшкодування та стягнення з ОСОБА_9 збитків.

Зазначене Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.12.2012 року учасниками не оскаржувалося.

Відповідності до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, та Договорів купівлі-продажу від 18.11.2016 року та від 19.11.2016 року, встановлено, що 18.11.2016 року та 19.11.2016 року відбулися відчудження часток (по 1/2) об`єкта нерухомості загальною площею 541,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 від ОСОБА_10 до ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно п.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикація) - є речово-правовим засобом захисту прав лише власника індивідуально-визначеної речі.

Право на віндикацію належить власникові або титульному володільцеві, який втратив фактичне володіння річчю. Предметом віндикації є вимога про повернення майна з незаконного володіння. Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з незаконного чужого володіння. До умов пред`явлення віндикаційного позову належать: власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; майно, яке хоче повернути власник чи титульний володілець, зберіглося в натурі та перебуває в фактичному володінні іншої особи; майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально-визначеним; віндикаційний позов має недоговірний характер та спрямований на захист речових прав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 набув право власності на об`єкт нерухомості загальною площею 541,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 на підставі договорів купівлі-продажу, а не заволодів ним без відповідної правової підстави, тому ст.387 ЦК України не підлягає застосуванню в даному спорі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_9 про скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 на комплекс будівель та реєстрації права власності за ОСОБА_2 , то суд, враховуючи презумпцію правомірності набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомості загальною площею 541,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно частини 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, скасування судом державної реєстрації права власності ОСОБА_1 можливо лише з одночасним припиненням права власності відповідача на вказане нерухоме майно, що узгоджується з правовою позицією, що викладена у Постанові першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.11.2020 року у справі №154/883/19, де зазначено, що ухвалення судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

Отже, визнання протиправними реєстраційних дій по реєстрації права власності ОСОБА_1 або скасування запису про його право власності призведе до позбавлення його права власності на нерухоме майно, бо буде скасовано визнання державою його права власності на правомірно набутий об`єкт нерухомості.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини потреба виправити «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Державні органи, які впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії"). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються («Пінкова та Пінк Чеської Республіки», «Ґаші проти Хорватії»).

Крім цього, частиною 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і

основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Серков проти України») напрацьовано три критерії, які слід оцінювати стосовно сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід втручання у право на мирне володіння майном пропорційним визначеним цілям. Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, яку необхідно досягти, та засобами, які застосовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі "Бакланов проти Російської Федерації", Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі "Фрізен проти Російської Федерації", Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь- яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи правомірність набуття ОСОБА_1 права власності на комплекс будівель загальною площею 541,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 в повному обсязі.

Щодо заявленого представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Фесюк Ю.О. клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки позивачем були пропущені строки звернення до суду за захистом своїх прав, то суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню,оскільки строки звернення до суду позивачем не пропущені та позов заявлений в межах строків позовної давності .

Судові витрати по справі покласти на позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 21 квітня 2021 року.

Суддя О.О. Лобарчук