1Справа № 335/2748/21 2/335/1604/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Стеценко А.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» про визнання недійсним кредитного договору.

Вказана позовна заява не відповідала вимогам ЦПК України та ухвалою судді від 22.03.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення наступних недоліків.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про звільнення від сплати судового збору посилаючись на важкий майновий стан, який не дозволяє йому сплатити судовий збір у розмірі передбачений Законом України «Про судовий збір». Крім того, позивач зазначає, що він є учасником бойових дій та розуміє, що його статус не є підставою для звільнення від сплати судового збору, одна просив врахувати при вирішення клопотання.

Звертаючись до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору, позивач не надав суду документів, що підтверджують перевищення розміру судового збору (908,00 грн.) 5 відсотків річного доходу позивача або документів на підтвердження існування обставин, визначених п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного суду від 11.11.2020 у справі 9901/77/20.

В силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленому у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивачу було надано термін для усунення недоліків 10 днів з дня отримання копії ухвали суду, шляхом подання оновленої позовної заяви з урахуванням зазначених в ухвалі недоліків, та роз`яснено, що позивач, відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду, інакше заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Копію ухвали про залишення позову без руху позивачем отримано 08.04.2021, про що свідчить поштове повідомлення в матеріалах справи, проте до теперішнього часу недоліки позову позивачем не усунуто.

У відповідності до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. За таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватися порядку (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.12.1975 року).

Відповідно до ст.185 ч.7 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. А тому позивач має право повторно звернутись з вищевказаним позовом у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31), де зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Таким чином, повернення позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних вище невідповідностей вимогам закону, позивач має право повторного звернення до суду із позовом.

За викладених обставин, враховуючи, що недоліки позову позивачем не усунуто, позовна заява не може бути прийнята до розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу, що не позбавляє його можливості звернутись до суду повторно.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 352, 353, 354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» про визнання недійсним кредитного договору - вважати не поданою та повернути позивачу.

Суд роз`яснює позивачу, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, проте може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.В. Стеценко