ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4921/21 Справа № 201/1328/20 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії аграрних наук України, Державної установи Інституту зернових культур Національної академії агарних наук України, Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, скасування наказів про призначення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та скасування змін до державного реєстру, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що наказом Національної академії аграрних наук України № 22-к від 29 січня 2020 року його було звільнено з посади директора з 30 січня 2020 року у зв`язку з погіршенням показників фінансово-господарської діяльності ДП «ДГ «Дніпро» ДУ ІЗК НААН, а також керуючись ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2019 року у справі №175/4545/19 за звинуваченням ОСОБА_1 ..

При цьому, ОСОБА_1 зазначив, що між ним та ДУ Інститутом сільського господарства степової зони НААН України було укладено контракт 22 січня 2013 року строком до 31 грудня 2015 року, термін дії якого продовжувався додатковими угодами до 31 грудня 2021 року, тому вважає, що його звільнення і припинення дії контракту відбулось без порушення ним умов Контракту.

З урахуванням вказаного, посилаючись на порушення роботодавцем ст. 47, 116 КЗпП України, у тому числі, обов`язку видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок у встановлені законом строки, просив суд визнати незаконним таке звільнення, скасувати вказаний наказ і поновити його на роботі, скасувати призначення і запис до реєстру, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу і витрати, задовольнивши позов в повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року ОСОБА_1 в задоволенні позову до Національної академії аграрних наук України, Державної установи Інституту зернових культур Національної академії агарних наук України, Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, скасування наказів про призначення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та скасування змін до державного реєстру відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Національна академія аграрних наук України, відповідно до ст. 360 ЦПК України, подала відзив, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, оскільки, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, тому вважає доводи скарги безпідставними, а оскаржуване рішення законним і обґрунтованим.

Від Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України» також надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги, просило її залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 29 грудня 2004 року, згідно наказу №200 по Інституту зернового господарства Української академії аграрних наук, ОСОБА_1 призначено з 29 грудня 2004 року, відповідно до листа Української академії аграрних наук №10-10/467 від 27 грудня 2004 року, директором Державного підприємства дослідного господарства «Дніпро» Інституту зернового господарства Української академії аграрних наук по контракту.

22 січня 2013 року між ОСОБА_1 та ДУ Інститутом сільського господарства степової зони НААН України було укладено контракт про те, що ОСОБА_1 призначається на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» на термін з 22 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року і здійснює керівництво дослідним господарством у відповідності з діючим законодавством.

Додатковою угодою до вказаного Контракту від 28 жовтня 2015 року сторони домовилися внести наступні зміни до контакту, зокрема, розділ 7 п. 7.1 викласти в такій редакції: « - Цей контракт діє з 22 січня 2013 року до 31 грудня 2018 року».

Додатковою угодою №4 до вказаного Контракту від 28 березня 2017 року сторони домовилися внести наступні зміни до контракту, зокрема, розділ 7 п. 7.1 викласти в такій редакції: « - Цей контракт діє з 22 січня 2013 року до 31 грудня 2021 року».

Наказом НААН України № 22-к від 29 січня 2020 року звільнено ОСОБА_1 з посади директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України» у зв`язку з порушенням пункту 6.4. Контракту, укладеного з директором ДП «ДГ «Дніпро» Хорішко С.А. від 22 січня 2013 року (з урахуванням додаткових угод до нього), а саме - через погіршення показників фінансово-господарської діяльності ДП «ДГ «Дніпро» ДУ ІЗК НААН, зокрема, іcтотного відхилення фактичного показника урожайності озимих сільськогосподарських культур (ячменю озимого) в порівнянні до планового, суттєвого зменшення поголів`я основних свиноматок, зменшення обсягу реалізації вирощеної живої ваги, збільшення кредиторської заборгованості за 2019 рік, а також керуючись ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2019 року у справі №175/4545/19 за обвинуваченням директора ДП «ДГ «Дніпро» ДУ ІЗК НААН України» ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КзпП України.

Наказом НААН України № 24-к від 29 січня 2020 року, у зв`зку зі звільненням директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України», було призначено ОСОБА_2 виконуючим обов`язки директора ДП «ДГ «Дніпро» ДУ ІЗК НААН» з 30 січня 2020 року до призначення керівника у встановленому законом порядку.

Наказом НААН України № 36-к від 05 лютого 2020 року про внесення доповнення до наказу НААН від 29 січня 2020 року №22-к викладено розпорядчу частину наказу НААН від 29 січня 2020 року №22-к у наступній редакції: «Звільнити ОСОБА_1 з посади директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України», , з 29 січня 2020 року у зв`язку з порушенням пункту 6.4 Контракту, укладеного з директором ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН», , від 22 січня 2013 року (з урахуванням додаткових угод до нього), на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право підпису від імені Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України», , із внесенням відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань».

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що порушення законодавства з боку відповідача та неправомірність дій по відношенню до позивача у судовому засіданні не було встановлено, тоді як позиція сторони позивача стосовно наполягання на позовних вимогах нічим об`єктивно не підтвержується та спростовується наявними в матеріалах справи доказами, тому дійшов до висновку про відмову у задоволенні заявленого позову.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Так, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.

За передбаченими п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Аналогічна норма передбачена й у частині другій статті 149 КЗпП України, згідно якої за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

До таких видів стягнень згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України належать: догана та звільнення.

Звільнення працівника за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України - є видом дисциплінарного стягнення.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Як вбачається з оскаржуваного наказу про звільнення, ОСОБА_1 звільнено на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КзпП України у зв`язку з порушенням пункту 6.4. Контракту, укладеного з директором ДП «ДГ «Дніпро» Хорішко С.А. від 22 січня 2013 року (з урахуванням додаткових угод до нього), а саме - через погіршення показників фінансово-господарської діяльності ДП «ДГ «Дніпро» ДУ ІЗК НААН, зокрема, іcтотного відхилення фактичного показника урожайності озимих сільськогосподарських культур (ячменю озимого) в порівнянні до планового, суттєвого зменшення поголів`я основних свиноматок, зменшення обсягу реалізації вирощеної живої ваги, збільшення кредиторської заборгованості за 2019 рік, а також керуючись ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2019 року у справі №175/4545/19 за обвинуваченням директора ДП «ДГ «Дніпро» ДУ ІЗК НААН України» ОСОБА_1 у вчиненні злочину.

Тоді як, у частині третій статті 21 КЗпП України визначено, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Порядок укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 642, визначає механізм укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я (далі Порядок).

За змістом норм вказаного Порядку укладення контракту є підставою для видання наказу (розпорядження) про призначення керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я (далі - заклад) на посаду з дня, зазначеного у контракті.

Призначення на посаду керівника закладу здійснюється відповідно до законодавства керівником органу, до сфери управління якого належить (в управлінні якого перебуває) заклад, або за рішенням обласної, районної ради чи сільським, селищним, міським головою.

У контракті передбачаються строк його дії, права, обов`язки та відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), вимоги до збереження керівником закладу державного або комунального майна, підвищення ним кваліфікації або проходження перепідготовки протягом строку дії контракту (але не рідше одного разу на п`ять років), умови матеріального забезпечення і організації праці, умови розірвання контракту.

Контрактом можуть бути встановлені пільги, гарантії керівникові закладу на випадок розірвання контракту з незалежних від нього причин, а також соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання керівником своїх обов`язків.

Контракт може бути розірваний на підставах, установлених законом або контрактом.

У разі розірвання контракту на підставах, установлених у контракті, але не передбачених законом, керівник закладу звільняється з посади на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України.

У пункті 8 статті 36 КЗпП України встановлюється така підстава припинення договору як умови, зазначені в контракті.

Вказана норма не враховує загальну класифікацію підстав припинення трудового договору, визначену законодавством про працю.

Виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання договору.

У постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі 757/62834/19 (провадження № 61-10812св20), у якій зазначено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Позивач погодився з умовами контракту, підписавши його, у тому числі з підвищеною відповідальністю за порушення його умов. Порушення хоча б одного з пунктів контракту є підставою для його дострокового розірвання.

Схожі за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі №522/10590/2017 (провадження №61-21820св18), від 10 квітня 2019 року у справі №522/10592/17 (провадження №61-35286св18).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме - наказу НААН України № 36-к від 05 лютого 2020 року розпорядчу частину наказу НААН від 29 січня 2020 року №22-к викладено у наступній редакції: «Звільнити ОСОБА_1 з посади директора ДП «ДГ «Дніпро» Державної установи ІЗК НААН України», з 29 січня 2020 року у зв`язку з порушенням пункту 6.4 Контракту, укладеного з директором ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН», від 22 січня 2013 року (з урахуванням додаткових угод до нього), на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України...»

Водночас, згідно п. 6.4. Контракту Директор дослідного господарства може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Інституту, в тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади до закінчення його дії:

- у разі систематичного невиконання директором дослідного господарства без поважних причин обов`язків, покладених на нього цим контрактом;

- у разі грубого порушення (навіть одноразового) директором дослідного господарства законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом, в результаті чого для господарства настали значні негативні наслідки (понесені збитки, виплачені штрафи, постраждало добре ім`я Господарства та Інституту і т.п.);

- у разі невиконання підприємством зобов`язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання господарством зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам;

- у разі неподання в установленому порядку на затвердження або погодження Академії річного з поквартальною розбивкою фінансового плану підприємства;

- у разі несплати реструктурованої податкової заборгованості протягом трьох місяців при наявності вини керівника;

- за поданням службових осіб органів державного нагляду за охороною праці у разі стематичних порушень вимог чинного законодавства з питань охорони праці;

- у разі допущення зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості;

- у разі коли у трьох звітних кварталах протягом календарного року спостерігається зростання обсягів дебіторської заборгованості підприємства, яке за загальним підсумком зазначених кварталів не супроводжується відповідним зростанням обсягів реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) підприємства;

- у разі неподання Інституту квартальної та річної фінансової звітності, а також квартального та річного звітів про виконання фінансового плану підприємства разом з пояснювальною запискою щодо результатів діяльності;

- у разі неефективного використання земельних ресурсів, основних фондів та іншого державного майна, розбазарювання майна господарства;

- у разі порушення порядку здійснення розрахунків в іноземній валюті.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку про порушення відповідачем процедури звільнення, оскільки, п. 6.4. Контракту передбачено 11 (одинадцять) окремих підстав для звільнення, проте, у наказі НААН України № 36-к від 05 лютого 2020 року не визначено конкретну причину, яка стала підставою для звільнення ОСОБА_1 за п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Такі висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17 (провадження №14-157 цс 19 ), в якій зазначено, що звільнення працівника на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України з формулюванням причини - невиконання чи неналежне виконання обов`язків, передбачених контрактом, - не може вважатися законним без визначення конкретних умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник, і без встановлення на підставі належних і допустимих доказів допущених ним конкретних порушень.

Так, колегія суддів звертає увагу, що застосування дисциплінарної відповідальності вичерпано шляхом видання, на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КзпП України, наказу НААН від 29 січня 2020 року №22-к про звільнення ОСОБА_1 та подальше внесення змін до якого не скасовує факту його застосування та виконання.

Однак, вбачається, що, всупереч вимог чинного законодавства, ОСОБА_1 двічі притягнуто за одне й те саме правопорушення, а саме - через погіршення показників фінансово-господарської діяльності ДП «ДГ «Дніпро» ДУ ІЗК НААН, зокрема, іcтотного відхилення фактичного показника урожайності озимих сільськогосподарських культур (ячменю озимого) в порівнянні до планового, суттєвого зменшення поголів`я основних свиноматок, зменшення обсягу реалізації вирощеної живої ваги, збільшення кредиторської заборгованості за 2019 рік, а також керуючись ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2019 року у справі №175/4545/19 за обвинуваченням директора ДП «ДГ «Дніпро» ДУ ІЗК НААН України» ОСОБА_1 у вчиненні злочину, до юридичної відповідальності одного виду у вигляді звільнення на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, згідно наказу НААН України № 36-к від 05 лютого 2020 року, та на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КзпП України, відповідно до наказу НААН від 29 січня 2020 року №22-к.

При цьому, матеріали справи не містять доказів ні порушень позивачем жодної з вказаних у п 6.4. Контракту підстав для припинення трудового договору, ні систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, зокрема, що до ОСОБА_1 раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За змістом пункту 2 статті 9 Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 Конвенції, лежить на роботодавцеві.

Вказаний висновок узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 31 травня 2021 року по справі №753/1721/19 (провадження № 61-17964св20).

Проте, ДП «ДГ «Дніпро» ДУ ІЗК НААН будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і він знову вчинив дисциплінарний проступок, всупереч положень ст.76-81 ЦПК України, ні до суду першої, ні до апеляційної інстанцій, не було надано.

Отже, вищевказане свідчить про незаконність такого звільнення на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КзпП України та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи міститься копія Листа непрацездатності серія АДЮ №026609, відповідно до якого ОСОБА_1 з 31 січня по 04 лютого 2020 року включно перебував на лікарняному, тоді як, докази на підтвердження: 1) попередження позивача за два тижні, у відповідності до п.21 та п.22 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №170 від 19 березня 1994 року, про розірвання контакту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством; 2) ознайомлення ОСОБА_1 з оскаржуваним наказом про звільнення та видачі йому відповідної копії; 3) видачі працівникові належно оформленої трудової книжки і проведення з ним розрахунку у строки, визначені в ст. 116 КзпП України, - відсутні та вказані обставини відповідачем не спростовано.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки підстав для звільнення позивача за п.3 ч.1 ст. 40 КзпП України не встановлено і відповідач законність такого звільнення не довів, колегія суддів вважає, що наказ НААН України № 22-к від 29 січня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України» підлягає скасуванню, а тому наявні правові підстави, відповідно до статті 235 КЗпП України, для його поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів також звертає увагу, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року, з метою об`єктивності з`ясування обставин справи та перевірки доводів апеляційної скарги, у ДП «ДГ «Дніпро» ДУ ІЗК НААН України» було витребувано довідку про заробітну плату ОСОБА_1 на посаді директора ДП «ДГ «Дніпро» ДУ ІЗК НААН України», відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №100 від 08.02.1995 року з відповідними змінами (із зазначенням за кожен місяць видів нарахувань, кількості відпрацьованих днів; розрахунку середньоденної заробітної плати за попередні два місяці роботи, що передували звільненню).

Проте, вказану ухвалу, на момент розгляду даного спору по суті не було виконано та про причини відсутності можливості подати витребувані докази, суд не повідомлено.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі, розрахованому відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Так, відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до заробітної плати за останні два відпрацьованих місяці, згідно додаткової угоди № 8 та додаткової угоди № 9 до Контракту від 22 січня 2013 року становить: з 01 липня 2019 року 28 317 грн. та з 01 січня 2020 року 43 516 грн. (том 4 а.с. 43 зворот та а.с. 44 відповідно), що разом складає 28 317 грн. + 43 516 грн. = 71 833 грн.

За останні два місяці, які передували даті звільнення, зокрема, протягом листопада/грудня 2019 року позивачем відпрацьовано 22 робочих дня, протягом січня 2020 року 19 робочих днів, тобто, всього відпрацьовано 41 день.

Середньоденна заробітна плата розраховується наступним чином: 71 833 грн. / 41 день = 1 752 грн. 02 коп.

Середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто, з 30 січня 2020 року і по день розгляду справи судом, оскільки розрахунок з позивачем на день розгляду справи судом не проведено.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 січня 2020 року по 18 серпня 2021 року повинен бути обчислений наступним чином: 388 днів х 1 752 грн. 02 коп. = 679 783 грн. 76 коп.

Таким чином, з ДП «ДГ «Дніпро» ДУ ІЗК НААН України» на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто, за період з 30 січня 2020 року по 18 серпня 2021 рік, в сумі 679 783 грн. 76 коп за виключенням податків та обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню із цієї суми, відповідно до норм чинного законодавства.

Водночас, встановивши вказані обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу НААН України № 24-к від 29 січня 2020 року про призначення ОСОБА_2 виконуючим обов`язки директора ДП «ДГ «Дніпро» ДУ ІЗК НААН» з 30 січня 2020 року та скасування змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, внесених на підставі зазначеного наказу та наказу НААН України № 22-к від 29 січня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП «ДГ «Дніпро» ДУ ІЗК НААН», не підлягають до задоволення, оскільки не пов`язані з трудовими правами позивача, а фактично є втручанням в господарську компетенцію органу управління майном і державним підприємством та визначаються як корпоративні відносини.

Аналогічний правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року по справі № 220/1813/18-ц (провадження № 61-8380св19).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскільки, на викладене вище суд першої інстанції уваги не звернув та у повному обсязі обставини справи не встановив, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо скасування наказу про звільнення, скасування наказів про призначення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та скасування змін до державного реєстру.

Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі по 700 грн. 67 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Національної академії аграрних наук України, Державної установи Інституту зернових культур Національної академії агарних наук України, Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, скасування наказів про призначення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та скасування змін до державного реєстру задовольнити частково.

Скасувати наказ Національної академії аграрних наук України № 22-к від 29.01.2020 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України».

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 січня 2020 року по 18 серпня 2021 рік в сумі 679 783 грн 76 коп (за виключенням податків та обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню із цієї суми).

Стягнути з Національної академії аграрних наук України, Державної установи Інституту зернових культур Національної академії агарних наук України, Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції в сумі 700 грн 67 коп, з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова