Постанова

Іменем України

31 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 607/15482/14-ц

провадження № 61-2771св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолій Іванович,

заінтересована особа (стягувач) - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Шмигельською Оленою Василівною, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2020 року у складі судді Грицака Р. М., постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 січня 2021 року у складі колегії суддів: Костів О. З., Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шмигельська О. В. звернулась до суду зі скаргою до на дії приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха А. І., заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), про визнання незаконним та скасування акту про реалізацію предмета іпотеки.

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 , як боржник у виконавчому провадженні, не погоджується з діями приватного виконавця щодо вчинення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № 61211777 щодо зарахування суми продажу предмета іпотеки на погашення його заборгованості перед ПАТ «Універсал Банк».

Вказує, що під час примусового виконання на електронних торгах, які відбулися 12 березня 2020 року, реалізовано належну йому частку приміщення магазину загальною площею 63.4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Найвища запропонована покупцем ціна становила 723 763,10 грн.

Переможцем електронних торгів став іпотекодержатель AT «Універсал Банк». Розмір невиконаного і основного зобов`язання, забезпеченого реалізованою на торгах іпотекою (часткою нерухомого майна), становить 552 933,72грн. Отже, іпотекодержатель, який став покупцем реалізованої частки та запропонував за неї найвищу ціну - 723 763,10 грн, був зобов`язаний в десятиденний термін з дня підписання протоколу перерахувати різницю в сумі 170 829,38 грн на банківський рахунок приватного виконавця.

Зазначає, що станом на дату складання приватним виконавцем Мелихом А. І. акта про реалізацію предмета іпотеки на його рахунок від AT «Універсал Банк» грошові кошти в сумі 170 829,38 грн не поступали. Однак, приватний виконавець Мелих А. І., в порушення статті 47 Закону України «Про іпотеку», 06 квітня 2020 року, не отримавши від покупця належних коштів, склав Акт про реалізацію предмета іпотеки.

Заявник звертає увагу на те, що стягувач звернувся до приватного виконавця з заявою про зарахування коштів на погашення інших боргів лише 03 квітня 2020 року. Нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, не передбачено право стягувача у разі придбання ним арештованого майна боржника на електронних торгах зараховувати суму боргу боржника в рахунок оплати за придбане на торгах майно.

Проте, приватний виконавець 06 квітня 2020 року зарахував всю отриману від продажу нерухомого майна суму на погашення заборгованості по різних зобов`язаннях ОСОБА_1 перед AT «Універсал Банк».

Враховуючи викладене, представник ОСОБА_1 - адвокат Шмигельська О. В. просила:

-визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха А. І. щодо зарахування до суми основного зобов`язання боржника ОСОБА_1 , забезпеченого іпотекою, Ѕ частини приміщення промтоварного магазину загальною площею 63.4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , сум боргу за виконавчими листами Тернопільського міськрайонного суду № 1915/5703/2012 від 18 червня 2015 року, № 607/15482/14-ц від 08 квітня 2016 року, № 1915/2617/2012 від 03 серпня 2015 року;

-визнати неправомірними дії приватного виконавця Мелиха А. І. щодо неповного зарахування суми від продажу предмета іпотеки - Ѕ частини приміщення промтоварного магазину загальною площею 63.4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на виконання зобов`язання ОСОБА_1 за виконавчим листом Тернопільського міськрайонного суду № 607/15482/14 від 08 квітня 2016 року щодо боржника ОСОБА_1 про звернення стягнення на 1/2 частини приміщення промтоварного магазину загальною площею 63.4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості перед АТ «Універсал Банк» за договором кредиту № 11/470-К від 23 листопада 2006 року в розмірі 552 933,72 грн;

-визнати незаконним та скасувати Акт про реалізацію предмета іпотеки від 06 квітня 2020 року, складений приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А. І. при примусовому виконанні виконавчих листів Тернопільського міськрайонного суду № 607/15482/14-ц від 08 квітня 2016 року, № 1915/5703/2012 від 18 червня 2015 року, № 607/15482/14-ц від 08 квітня 2016 року та №1 915/2617/2012 від 03 серпня 2015 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що приватний виконавець під час складення Акта про реалізацію предмета іпотеки діяв у межах наданих йому повноважень, у спосіб та порядок, передбачений Законом України «Про виконавче провадження» з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку», права боржника не порушені, а тому відсутні правові підстави для задоволення скарги.

Не погодившись з такою ухвалою місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 11 січня 2021 року ухвалу місцевого судузалишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для її скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У лютому 2021 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Шмигельської О. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду та ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні судових рішень неповно та неправильно встановили обставини, які мають значення для справи, а висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу АТ «Універсал Банк» просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК Українипередбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

16 квітня 2021 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха А. І. перебуває зведене виконавче провадження № 61211777, яке включає:

- виконавче провадження № 60939978 з примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду № 607/15482/14-ц від 08 квітня 2016 року про звернення стягнення на приміщення промтоварного магазину загально площею 63.4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності по Ѕ частині кожному з відповідачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості перед AT «Універсал Банк» за договором кредиту № 11/470-К від 23 листопада 2006 року в розмірі 552 933,72 грн;

- виконавче провадження № 60941058 з примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду № 1915/5703/2012 від 18 червня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь AT «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 1 525 122,80 грн та судові витрати в розмірі 3 219 грн;

- виконавче провадження № 60941125 з примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду № 607/15482/14-ц від 08 квітня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь AT «Універсал Банк» сплаченого судового збору в сумі 1 000 грн;

- виконавче провадження № 60941014 з примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду № 1915/2617/2012 від 03 серпня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь AT «Універсал Банк» заборгованості за договором кредиту № 022-208-496 від 29 лютого 2008 року та додатковими угодами до нього в сумі 260 032,99 дол. США, що у гривневому еквіваленті становить 2 077 663,59 грн та 3 219 грн сплаченого при подачі позову судового збору.

Установлено, що описане та арештоване майно солідарних боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (по Ѕ частки кожного) передано на електронні торги, про що сформовано заявку та передано ДП «СЕТАМ» для виконання.

Протоколом проведення електронних торгів № 469659 від 12 березня 2020 року електронні торги щодо реалізації частки нежитлового приміщення солідарно боржника ОСОБА_2 відбулись, майно реалізовано, переможцем визначено AT «Універсал Банк», ціна продажу 502 376,74 грн. Суму, яку повинен був сплатити переможець електронних торгів AT «Універсал Банк», зараховано в погашення заборгованості відповідно до виконавчого документа № 607/15482/14-ц від 08 квітня 2016 року.

Приватним виконавцем Мелихом А. І. 06 квітня 2020 року складено Акт про реалізацію предмета іпотеки № 60939921.

Згідно з протоколом проведення електронних торгів № 469669 від 12 березня 2020 року електронні торги відбулись. 1/2 частку нежитлового приміщення боржника ОСОБА_1 реалізовано. Переможцем визначено AT «Універсал Банк». Ціна продажу - 723 763,10 грн. Суму, яку повинен був сплатити переможець електронних торгів AT «Універсал Банк», зараховано в погашення заборгованості згідно виконавчих документів № 607/15482/14-ц від 08 квітня 2016 року, № 1915/5703/2012 від 18 червня 2015 року, № 607/15482/14-ц від 08 квітня 2016 року, № 1915/2617/2012 від 03 серпня 2015 року.

03 квітня 2020 року на адресу приватного виконавця Мелиха А. І. надійшла заява AT «Універсал Банк» від 03 квітня 2020 року про зарахування коштів після реалізації майна ОСОБА_1 з урахуванням уже сплачених боржниками сум по виконавчих документах.

06 квітня 2020 року приватним виконавцем Мелихом А. І. складено Акт про реалізацію предмета іпотеки № 61211777 - Ѕ частки нежитлового приміщення боржника ОСОБА_1 .

Цим Актом приватний виконавець здійснив зарахування суми продажу предмета іпотеки в розмірі 723 763,10 грн, як погашення боржником ОСОБА_1 заборгованості у зведеному виконавчому провадженні № 61211777, де єдиним стягувачем є AT «Універсал Банк», відповідно до наступних виконавчих документів:

- виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/15482/14-ц, виданого 08 квітня 2016 року в сумі 50 556,98 грн;

- виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 1915/5703/2012, виданого 18 червня 2015 року в сумі 147 908,08 грн;

- виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/15482/14-ц, виданого 08 квітня 2016 року в сумі 1000 грн;

- виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 1915/2617/2012, виданого 03 серпня 2015 року в сумі 524 295,04 грн, що по курсу НБУ станом на 06 квітня 2020 року становить 19 155,93 дол. США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист та охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Контитуційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

Примусове виконання судових рішень здійснюється відповідно до умов та порядку, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). Статтею 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, під час виконання судових рішень поряд з нормами Закону № 1404-VIII застосовуються положення Конституції України, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цього Закону. Разом з визначенням особливостей процедури виконавчого провадження Закон № 1404-VIII має бланкетні та відсильні норми, які передбачають застосування правових приписів інших нормативних актів при здійсненні виконавчого провадження.

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Разом із тим, розділом VII Закону № 1404-VIII (статті 48 - 61) передбачено загальний порядок звернення стягнення на майно боржника під час примусового виконання судових рішень. Так, частинами першою, другою, п`ятою статті 48 цього Закону визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Отже, законодавцем надано право виконавцю звертати стягнення за виконавчими документами як на кошти й інші цінності боржника (рухоме майно), так і на належне боржнику майно, у тому числі нерухоме майно, у разі відсутності в боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача.

Статтею 51 Закону № 1404-VIII передбачено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Частиною сьомою цієї статті визначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Отже, ця норма є відсильною та надає судовому виконавцю повноваження застосувати до реалізації предмета іпотеки у виконавчому провадженні за рішенням суду про стягнення боргу положення Закону України «Про іпотеку», які визначають особливості звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку за Законом України «Про іпотеку».

Розділом V Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV (далі - Закон № 898-IV) регламентовано порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, що передбачає підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки (стаття 33) та особливості реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах (статті 41 - 50).

За положеннями частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у даній справі кошти, які повинні бути сплачені переможцем електронних торгів - АТ «Універсал Банк» зараховано приватним виконавцем в рахунок погашення заборгованості по виконавчих документам в межах зведеного виконавчого провадження з урахуванням попередніх погашень за клопотанням (заявою) стягувача АТ «Універсал Банк».

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з недоведеності порушення приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» і прав заявника.

При цьому слід приймати до уваги, що положення статті 447 ЦПК України передбачають можливість судового захисту сторін виконавчого провадження виключно у випадках, якщо рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Крім того, судами попередніх інстанцій вірно враховано та взято до уваги передбачений законом обов`язок використання залишку коштів для задоволення інших вимог стягувачів та обов`язок приватного виконавця вживати всіх заходів для виконання рішення суду про стягнення заборгованості у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що приватний виконавець під час складення Акта про реалізацію предмета іпотеки від 06 квітня 2020 року діяв у межах наданих йому повноважень, у спосіб та порядок, передбачений Законом України «Про виконавче провадження» з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

При цьому Верховний Суд приймає до уваги викладені в рішенні ЄСПЛ у справі «Шмалько проти України» висновки щодо того, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право па доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 pоку).

Доводи касаційної скарги про доведеність наявності підстав для задоволення скарги є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Фактично вказані доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи та до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанційухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Шмигельською Оленою Василівною, залишити без задоволення.

Ухвалу міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2020 року, постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун