Постанова

Іменем України

31 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 522/20018/19

провадження № 61-7253св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Підприємство «ТОМАТЕКС» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Підприємства «ТОМАТЕКС» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1 про зобов`язання привести об`єкт нерухомого майна до попереднього стану та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Підприємства «ТОМАТЕКС» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про визнання відсутнім права на компенсацію

за касаційною скаргою Підприємства «ТОМАТЕКС» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 05 жовтня 2020 року у складі судді Донцова Д. Ю., додаткове рішення Приморського районного суду міста Одеси від 15 жовтня 2020 року, постанову Одеського апеляційного суду від 25 березня 2021 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Князюка О. В., Таварткіладзе О. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 25 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року Підприємство «ТОМАТЕКС» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю ( тут і далі - ТОВ «ТОМАТЕКС») звернулося до суду з позовом, в якому просило зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за власний рахунок привести нежитлове приміщення № 307А за адресою: АДРЕСА_1 , до попереднього стану, що існував до проведення незаконного переобладнання та перепланування, шляхом проведення таких робіт: демонтаж трубопроводу з поліетиленових труб; знепилювання, ґрунтування та фарбування арматури, улаштування бетонної стяжки товщиною 20 мм; із складенням локального кошторису робіт з приведення нежитлового приміщення № 307А, у попередній стан (вказаним кошторисом буде визначено перелік робіт та витрат, необхідних для приведення нежитлового приміщення у попередній стан); з укладенням згідно зі складеним локальним кошторисом робіт з будівельною організацією, яка є суб`єктом господарювання та має відповідні дозвільні документи на будівництво, договору підряду з приведення нежитлового приміщення № 307А у попередній стан;

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д. Ю. (далі - державний реєстратор) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 жовтня 2019 року, індексний номер 48993268;

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 жовтня 2019 року, індексний номер 49013653.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «ТОМАТЕКС» посилалося на те, що згідно з рішенням Господарського суду Одеської області від 24 грудня 2009 року у справі № 22/208-09-5876 воно є балансоутримувачем громадського будинку багатофункціонального берегозахисного комплексу із рятувальною станцією та туристично-дайвінговим центром за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16 вересня 2019 року є власниками нежитлового приміщення № 307А загальною площею 99,5 кв. м, яке розташоване за зазначеною адресою. У подальшому ОСОБА_2 і ОСОБА_1 здійснили поділ нежитлового приміщення на підставі висновку Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро технічної інвентаризації «Альтернатива» (далі - ТОВ «БТІ «Альтернатива») щодо можливості поділу нежитлового приміщення. Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 листопада 2019 року ОСОБА_2 належить на праві власності нежитлове приміщення № 307А загальною площею 50,5 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 належить на праві власності нежитлове приміщення № 307Б загальною площею 53,2 кв. м за цією ж адресою.

03 жовтня 2019 року було здійснено огляд нежитлового приміщення № 307А та встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 самовільно, без дозвільних документів, здійснили роботи з проведення комунікацій в нежитловому приміщенні № 307А, а саме виконано штробування в підлозі (міжповерховому перекритті тобто, в несучих конструкціях будівлі), в штробу прокладено пластикову трубу та замуровано цементним розчином. При цьому встановлено, що приміщення фактично не було поділено, хоча державну реєстрацію поділу було здійснено. Таким чином, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 порушили будівельні норми і правила при виконанні робіт з проведення комунікацій у нежитловому приміщенні № 307А, державна реєстрація поділу приміщення є незаконною. У зв`язку з цим просило позов задовольнити.

13 лютого 2020 року ТОВ «ТОМАТЕКС» звернулося до суду із заявою, в якій просило залишити без розгляду позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав і їх обтяжень від 03 жовтня 2019 року, індексний номер 48993268, та визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 жовтня 2019 року, індексний номер 49013653,

Приморський районний суд міста Одеси ухвалою від 23 квітня 2020 року залишив без розгляду позовні вимоги ТОВ «ТОМАТЕКС» в частині визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 жовтня 2019 року, індексний номер 48993268, та визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 жовтня 2019 року, індексний номер 49013653,

Приморський районний суд міста Одеси ухвалою від 23 квітня 2020 року задовольнив клопотання ТОВ «ТОМАТЕКС» про виключення зі складу учасників справи відповідачів ОСОБА_2 , державного реєстратора і третю особу - ОСОБА_3 .

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати відсутнім у ТОВ «ТОМАТЕКС» права на компенсацію йому комунальних послуг, що надавалися у приміщення АДРЕСА_2 до 17 вересня 2019 року;

усунути йому перешкоди у користуванні належним йому на праві власності нежитловим приміщенням АДРЕСА_2 шляхом забезпечення ТОВ «ТОМАТЕКС» надання послуг постачання електричної енергії у нежитлове приміщення № 307Б за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що реальною підставою для подання ТОВ «ТОМАТЕКС» позову є наявність між сторонами іншого спору - щодо заборгованості з компенсації комунальних послуг попереднього власника приміщення № 307А. 30 вересня 2019 року ТОВ «ТОМАТЕКС» звернулося до нього з вимогою сплатити заборгованість з компенсації комунальних послуг попереднього власника приміщення № 307А ОСОБА_4 , що виникла в період з 01 січня 2016 року до 19 вересня 2019 року, у розмірі 107 248,26 грн. У разі непогашення вказаної заборгованості протягом 10 календарних днів з моменту отримання вимоги ТОВ «ТОМАТЕКС» погрожувало звернутися з позовом до суду та відмовити у підключенні нежитлового приміщення № 307А до мережі комунікацій (електроенергія, водопостачання, водовідведення, теплопостачання, кондиціювання). Він відмовився компенсувати борг попереднього власника за утримання нежитлового приміщення № 307А в період з 01 січня 2016 року до 19 вересня 2019 року, оскільки в зазначений період він не був ані власником, ані користувачем цього приміщення та набув право власності на нього лише 16 вересня 2019 року. На час звернення із зустрічним позовом спір між ТОВ «ТОМАТЕКС» і ним щодо заборгованості з компенсації комунальних послуг попереднього власника приміщення № 307А був невирішеним. Наслідком цього є відмова ТОВ «ТОМАТЕКС» як балансоутримувача надавати послуги постачання електричної енергії у нежитлове приміщення № 307Б, що перешкоджає у користуванні належним йому на праві власності нерухомим майном. У зв`язку з цим просив зустрічний позов задовольнити.

16 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України в частині усунення йому перешкод у користуванні належним йому на праві власності нежитловим приміщенням № 307Б шляхом забезпечення ТОВ «ТОМАТЕКС» надання послуг постачання електричної енергії у належне йому нежитлове приміщення № 307Б.

Приморський районний суд міста Одеси ухвалою від 16 вересня 2020 року закрив провадження у справі в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні належним йому на праві власності нежитловим приміщенням АДРЕСА_2 шляхом забезпечення ТОВ «ТОМАТЕКС» надання послуг постачання електричної енергії у нежитлове приміщення № 307Б.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд міста Одеси рішенням від 05 жовтня 2020 року в задоволенні позову ТОВ «ТОМАТЕКС» та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що, звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «ТОМАТЕКС» не зазначило, яке саме його суб`єктивне матеріальне право або охоронюваний законом інтерес порушені діями відповідача, та не довело факту наявності такого порушення. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Підприємства «ТОМАТЕКС» у вигляді ТОВ до ОСОБА_1 про зобов`язання привести приміщення № 307А до попереднього стану. Також суд виходив з того, що на час розгляду справи ТОВ «ТОМАТЕКС» вже не є власником багатофункціонального берегозахисного комплексу із рятувальною станцією та туристично-дайвінговим центром за адресою: АДРЕСА_1 і не є його балансоутримувачем.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про визнання відсутнім у ТОВ «ТОМАТЕКС» права на компенсацію ОСОБА_1 комунальних послуг (експлуатаційних витрат), що надавались у приміщення № 307А до 17 вересня 2019 року, суд виходив з того, що ОСОБА_1 набув право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення № 307А 16 вересня 2019 року, а тому він зобов`язаний компенсувати експлуатаційні витрати за це приміщення починаючи з 17 вересня 2019 року. Водночас встановлення цього факту має значення лише за наявності заявлених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 витрат на утримання приміщення № 307А до 17 вересня 2019 року. Разом з цим станом на час ухвалення рішення таких вимог не заявлено. Враховуючи наведене, а також беручи до уваги факт укладення 28 серпня 2020 року між ТОВ «ТОМАТЕКС» та ОСОБА_1 договору № 28/08-20 про відшкодування експлуатаційних витрат щодо нежитлового приміщення № 307Б, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не довів факту порушення його прав діями відповідача за зустрічним позовом.

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд міста Одеси додатковим рішенням від 15 жовтня 2020 року частково задовольнив заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення. Стягнув з ТОВ «ТОМАТЕКС» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 33 000,00 грн. У задоволенні інших вимог заяви відмовив.

Суд першої інстанції мотивував додаткове рішення тим, що у задоволенні зустрічного позову частково відмовлено, що унеможливлює покладення усіх судових витрат ОСОБА_1 на ТОВ «ТОМАТЕКС». В частині вимог щодо усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням провадження у справі було закрито ухвалою суду від 16 вересня 2020 року у зв`язку з добровільним врегулюванням спору між сторонами. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу за зустрічним позовом на позивача (відповідача за зустрічним позовом) покладаються частково. При цьому суд вважав завищеною тривалість часу, витраченого на участь у судових засіданнях при розгляді цієї справи, з урахуванням того, що до цього часу також включено час, який було витрачено на дорогу до та із суду. Крім того, суд вважав, що стягнення витрат за час на дорогу, а також часу на іншу технічну роботу, зокрема, відправлення документів поштовим, електронним зв`язком та сплату судового збору за подання зустрічного позову, за ідентичними ставками, не відповідає критерію розумності та справедливості таких витрат. Беручи до уваги вищевикладене, з огляду на загальні принципи справедливості та верховенства права, враховуючи категорію та складність справи, суд, виходячи з критерію реальності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності щодо предмета спору, вважав за необхідне обмежити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з позивача (відповідача за зустрічним позовом) за первісним позовом та в розмірі 28 000,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з ТОВ «ТОМАТЕКС» на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн як винагороди адвоката, суд виходив з такого.

У пункті 4.3 договору про надання правової допомоги сторони погодили, що у разі вирішення спору у справі № 522/20018/19 на користь клієнта він після набрання рішенням у справі законної сили додатково сплачує адвокатському об`єднанню винагороду в розмірі 20 000,00 грн.

З огляду на те що заявлена сума гонорару успіху не є неспівмірною з предметом спору та складністю справи, з урахуванням відсутності відповідних заперечень іншої сторони щодо неспівмірності, суд вважав заявлену суму гонорару розумною та обґрунтованою.

Водночас враховуючи результат вирішення зустрічного позову у справі суд дійшов висновку, що додаткова винагорода адвоката за досягнення позитивного рішення у справі підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 5 000,00 грн.

Короткий зміст постанов суду апеляційної інстанції

Одеський апеляційний суд постановою від 25 березня 2021 року рішення Приморського районного суду міста Одеси від 05 жовтня 2020 року змінив шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду обґрунтування суду про недоведеність порушення прав балансоутримувача. В іншій частині рішення місцевого суду залишив без змін.

Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. При цьому суд не прийняв до уваги доводи ТОВ «ТОМАТЕКС» про відсутність будь-яких перешкод для огляду суміжного приміщення та про те, що відстань до оголеної арматури становила 2-3 метри, що (на його думку) є достатнім для встановлення обставин, викладених у висновку експертного дослідження, оскільки у висновку експертного дослідження від 14 листопада 2019 року № 91/19 експерт зазначив лише про те, що в приміщенні № 307А демонтований верхній захисний шар бетону, оголена арматура і встановлена пластикова каналізаційна труба. Водночас у висновку не зазначено, в результаті яких експертних досліджень встановлено порушення відповідачем міцності міжповерхових конструкцій. Зокрема, не зазначено, чим саме було порушено пункт 4.4.1.1 та пункт 4.4.2.1. ДБН В.2.6-98:2009 «Бетонні та залізобетонні конструкції. Основні положення», які надають лише визначення захисного шару бетону; не встановлено, що відповідач зробив отвір у зонах прокладення арматури в перекритті, а отже, не зазначено, в чому полягає порушення пункту 9.12 ДСТУ-Н Б В.2.6.-205:2015 «Настанова з проектування монолітних бетонних і залізобетонних конструкцій будівель та споруд»; не встановлено, що відповідач порушив цілісність несучих конструкцій будинку, як це визначено у пункті 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій в частині порушення конструкцій цілісності і несучих конструкцій будинку.

Експертне дослідження виконувалось щодо нежитлового приміщення № 307А співвласниками якого були ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . У подальшому вони здійснили поділ вказаного нежитлового приміщення на два окремі приміщення, та 02 жовтня 2019 року ОСОБА_1 став власником нежитлового приміщення № 307Б, загальною площею 53,2 кв. м. З наданих позивачем за первісним позовом доказів не встановлено, що зазначені у позові порушення були здійснені саме ОСОБА_1 та неможливо встановити, в якому саме із двох приміщень було встановлено такі порушення. При цьому апеляційний суд погодився з доводами апеляційної скарги в частині того, що ТОВ «ТОМАТЕКС» є балансоутримувачем громадського будинку багатофункціонального берегозахисного комплексу із рятувальною станцією та туристично-дайвінговим центром за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у зазначеного підприємства є повноваження управляти та утримувати на балансі майновий комплекс. Разом з тим, апеляційний суд вважав недоведеним порушення конкретних прав балансоутримувача щодо утримання будинку на балансі та в чому вони полягають.

Одеський апеляційний суд постановою від 25 березня 2021 року додаткове рішенняПриморського районного суду міста Одеси від 15 жовтня 2020 року залишив без змін.

Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що згідно з ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим ТОВ «ТОМАТЕКС» не заявило відповідного клопотання. У зв`язку з цим апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач (позивач за зустрічним позовом) в повному обсязі обґрунтував надання правової допомоги та її вартість. Вартість наданих послуг цілком відповідає умовам укладеного договору, а розрахунок витрат на правову допомогу є арифметично правильним.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У квітні 2021 року ТОВ «ТОМАТЕКС» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Приморського районного суду міста Одеси від 05 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 березня 2021 року в частині відмови в задоволенні позову ТОВ «ТОМАТЕКС» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін, а додаткове рішення Приморського районного суду міста Одеси від 15 жовтня 2020 року і постанову Одеського апеляційного суду від 25 березня 2021 року скасувати.

Підставою касаційного оскарження вказує те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 400/936/18, від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/879/18, від 11 липня 2019 року у справі № 583/783/18.

Касаційна скарга мотивована безпідставністю висновку судів про те, що висновок експертного дослідження є неналежним доказом, оскільки суди просто проігнорували пояснення експерта, пояснення представника відповідача та висновок експертного дослідження з фотофіксацією, якими підтверджується факт здійснення відповідачем робіт з проведення комунікацій в нежитловому приміщенні та порушення будівельних норм при проведенні таких робіт. Крім того, висновок судів про те, що висновок експертного дослідження є неналежним доказом, оскільки експерт проводила огляд приміщення із суміжного приміщення, є помилковим, зважаючи на те, що із суміжного приміщення немає будь-яких перешкод для огляду, і відстань до оголеної арматури становила 2-3 метри, що є достатнім для встановлення вказаних обставин. Це підтверджується поясненнями експерта, які були надані у судовому засіданні, та фотофіксацією, з якої чітко видно порушення будівельних норм, зокрема, оголення арматури. Крім того, в судовому засіданні від 03 липня 2020 року на питання представника позивача, чи були виконані відповідачем штробування та встановлення труби, представник відповідача підтвердила, що відповідач встановив пластикову каналізаційну трубу, проте порушень будівельних норм, на думку представника, допущено не було. Тобто, представник відповідача підтвердив факт здійснення відповідачем робіт з проведення комунікацій в нежитловому приміщенні. Зважаючи на те що факт виконання робіт визнаний представником відповідача, відповідний висновок суду є помилковим і спростовується фактичними обставинами справи.

У зв`язку з очевидною протиправністю судових рішень по суті спору, додаткове рішення також підлягає скасуванню, оскільки немає підстав для стягнення на користь відповідача витрат на правову допомогу.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

31 травня 2021 року справа № 522/20018/19 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що рішенням Господарського суду Одеської області від 24 грудня 2009 року у справі № 22/208-09-5876 за ТОВ «ТОМАТЕКС» було визнано право власності на 76 приміщень та 23 зупиночні місця у багатофункціональному берегозахисному комплексі із рятувальною станцією та туристично-дайвінговим центром за адресою: АДРЕСА_1 . ТОВ «ТОМАТЕКС» визнано балансоутримувачем (як власника) багатофункціонального берегозахисного комплексу із рятувальною станцією та туристично-дайвінговим центром загальною площею - 19 116,5 кв. м, з якої: основна площа - 12 869,70 кв. м, допоміжна площа - 4 119,40 кв. м, площа приміщень, не включених в загальну - 2 127,4 кв. м, що складається, зокрема, з технічних та допоміжних приміщень.

16 вересня 2019 року між ОСОБА_4 як продавцем та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 як покупцями був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Котовою О. В., за умовами якого продавець передав у власність покупців по 1/2 частині нежитлового приміщення № 307А, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 99,5 кв. м.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 16 вересня 2019 року право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення № 307А за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 99,5 кв. м, було зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16 вересня 2019 року № 625 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 вересня 2019 року, індексний номер 48702858).

Згідно з висновком щодо технічної можливості поділу нежитлового приміщення № 307А, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 24 вересня 2019 року № 190/2/19, здійсненого ТОВ «БТІ «Альтернатива», загальна та основна площа приміщення змінені внаслідок проведення робіт з перепланування, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції, після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, тому загальною слід вважати площу 103,7 кв. м, за технічними показниками нежитлове приміщення може бути поділене на два самостійні об`єкти нерухомості.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 жовтня 2019 року, індексний номер 183594719, 02 жовтня 2019 року за ОСОБА_1 було зареєстроване право власності на нежитлове приміщення № 307Б за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 53,2 кв. м на підставі договору купівлі-продажу від 16 вересня 2019 року та висновку щодо можливості поділу нежитлового приміщення ТОВ «БТІ «Альтернатива» (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 жовтня 2019 року, індексний № 48702858).

Надаючи оцінку висновку експертного дослідження від 14 листопада 2019 року № 91/19, що здійснений судовим експертом Сікорською О. А. на замовлення ТОВ «ТОМАТЕКС», суди встановили, що він був виконаний на підставі правовстановлюючих документів на приміщення АДРЕСА_2 та фотознімків на електронному носії, про це зазначено безпосередньо у висновку. Також у висновку зазначено, що огляд нежитлового приміщення № 307А було проведено з суміжного приміщення.

Зі змісту зазначеного висновку видно, що в ньому зазначені положення ДБН В.2.6-98:2009 «Бетонні та залізобетонні конструкції. Основні положення», зокрема, терміни і визначення понять, основні вимоги та розділ щодо довговічності та захисного шару бетону для арматури (підкреслено поняття захисного шару бетону); ДСТУ-Н Б В.2.6.-205:2015 «Настанова з проектування монолітних бетонних і залізобетонних конструкцій будівель та споруд» (підкреслено пункт 9.12, згідно з яким не слід влаштовувати вентиляційні шахти та інші отвори у зонах умовних (арматурних) балок плоских перекриттів); Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій (підкреслено пункт 1.4.4 - переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості (міцності) або руйнації несучих конструкцій будинку, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається).

Крім того, суди встановили, що згідно з актом про надання правової допомоги у суді першої інстанції від 28 вересня 2020 року за договором про надання правової допомоги від 21 січня 2020 року, а з також розрахунку вартості виконаних робіт (наданих послуг), наведеного у детальному описі робіт (наданих послуг) від 29 вересня 2020 року, вартість виконаних адвокатом Досковською В. Г. робіт (наданих послуг) у справі № 522/20018/19 в інтересах ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги становить 55 334,00 грн.

У пункті 4.3 договору про надання правової допомоги сторони погодили, що у разі вирішення спору у справі № 522/20018/19 на користь клієнта він після набрання рішенням у справі законної сили додатково сплачує адвокатському об`єднанню винагороду в розмірі 20 000,00 грн.

На підтвердження витрат відповідача (позивача за зустрічним позовом) на професійну правничу допомогу надано копію договору про надання правової допомоги від 21 січня 2020 року б/н, копію акта про надання правової допомоги у суді першої інстанції від 28 вересня 2020 року за договором про надання правової допомоги від 21 січня 2020 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у справі № 522/20018/19 від 29 вересня 2020 року.

Крім того, суди встановили, що ТОВ «ТОМАТЕКС» не подавало клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтями 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного цивільного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася із позовом, суб`єктивного цивільного права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, місцевий суд, з висновком якого (у незміненій частині) погодився і апеляційний суд, виходив з того, що ТОВ «ТОМАТЕКС» не зазначило, яке саме його суб`єктивне матеріальне право або охоронюваний законом інтерес порушені діями відповідача, та не довело факту наявності такого порушення. Крім того, апеляційний суд вважав недоведеним порушення конкретних прав балансоутримувача щодо утримання будинку на балансі та в чому воно полягає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій на підставі встановлених судами обставин про недоведеність вимог первісного позову.

Перевіряючи доводи касаційної скарги в частині того, що суди не надали належної оцінки висновку експертного дослідження та вважали його неналежним доказом, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (частина перша статті 102 ЦПК України).

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суди попередніх інстанцій, оцінивши висновок експертного дослідження від 14 листопада 2019 року № 91/19 та інші наявні в матеріалах справи докази, заслухавши експерта, встановили, що у висновку експерт зазначила лише про те, що в приміщенні № 307А демонтований верхній захисний шар бетону, оголена арматура і встановлена пластикова каналізаційна труба. Експерт не зазначила в результаті яких експертних досліджень встановлено порушення відповідачем міцності міжповерхових конструкцій. Експертне дослідження виконувалось щодо нежитлового приміщення № 307А, співвласниками якого були ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які в подальшому здійснили поділ цього нежитлового приміщення на два окремі приміщення, і ОСОБА_1 02 жовтня 2019 року став власником нежитлового приміщення № 307Б загальною площею 53,2 кв. м. Проте позивач не довів, а суди не встановили, що зазначені у позові порушення були здійснені саме ОСОБА_1 .

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно і всебічно дослідили наявні у справі докази та дали їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 368 ЦПК України.

У зв`язку з цим безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що суди не надали оцінки висновку експертного дослідження від 14 листопада 2019 року № 91/19 та вважали, що він є неналежним доказом.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги (в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження) не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до незгоди заявника з ухваленими у справі судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.

Не заслуговують на увагу і посилання в скарзі на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 400/936/18, від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/879/18, від 11 липня 2019 року у справі № 583/783/18, оскільки правовідносини у справах, на які посилається заявник, та у справі, що переглядається не є подібними, оскільки різняться за предметом і підставами позову та правовим регулюванням спірних правовідносин.

Безпідставними є і доводи касаційної скарги про те, що додаткове рішення також підлягає скасуванню, оскільки немає підстав для стягнення на користь відповідача витрат на правничу допомогу, з огляду на таке.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), де Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Позивач при розгляді справи в суді першої інстанції подавав письмові заперечення щодо стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на їх неспівмірність з огляду на складність справи, її зміст тощо.

Задовольняючи частково заяву відповідача про ухвалення додаткового судового рішення та зменшуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу з 75 334,00 грн до 33 000,00 грн, місцевий суд, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з принципів співмірності, розумності та справедливості.

Суд касаційної інстанції не вбачає підстав для спростування такої оцінки доказів судами попередніх інстанцій та не наділений повноваженням здійснювати переоцінку доказів з огляду на частину першу статті 400 ЦПК України.

Зважаючи на конкретні обставини справи, принцип змагальності сторін та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, ураховуючи складність справи та фінансовий стан її учасників, Верховний Суд погоджується з висновками судів про стягнення з ТОВ «ТОМАТЕКС» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 33 000,00 грн та не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги в цій частині.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення суду першої інстанції (у незміненій частині) та апеляційного суду відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Підприємства «ТОМАТЕКС» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 05 жовтня 2020 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Одеського апеляційного суду від 25 березня 2021 року в частині вирішення позову Підприємства «ТОМАТЕКС» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1 про зобов`язання привести об`єкт нерухомого майна до попереднього стану залишити без змін.

Додаткове рішення Приморського районного суду міста Одеси від 15 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун