Справа № 565/11/21
Провадження № 2/565/281/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Мануляка Ю.В.,

з участю:

секретаря судового засідання Рибчинчук Т.М.,

позивач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду Рівненської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 (надалі відповідачка), в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою 06 червня 1987 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського райвиконкому міста Бобруйськ Могильовської області БССР, актовий запис № 315.

Позов обґрунтовується тим, що з 06 червня 1987 року сторони перебувають у шлюбі. З 2015 року сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, а тому позивач наполягає на його розірванні.

Позивач в судовому засідання підтримав позовні вимоги та вказав, що примирення між сторонами є неможливим, оскільки він протягом тривалого часу проживає з іншою жінкою з якою вони чекають народження спільної дитини у червні 2021 року. Просив позов задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить власноручна розписка відповідачки від 13.04.2021 року. Однак, відповідачка звернулася до суду із заявами про надання сторонам шестимісячного строку для примирення та розгляд даної заяви без її участі.

У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання відповідачки, суд, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про розгляд справи без участі відповідачки на підставі наявних у справі доказів. Позивач не надав згоду на проведення заочного розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи у їх сукупності, прийшов до наступних висновків.

З свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 06.06.1987 року встановлено, що 06.06.1987 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського райвиконкому міста Бобруйськ Могильовської області БССР, актовий запис № 315.

Відповідно до вимог ст. ст. 58,60 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб укладений за межами України є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу, а правові наслідки шлюбу визначаються правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання. Оскільки сторони є громадянами України та постійно проживають на території України, тому у даному випадку слід застосовувати норми Сімейного кодексу України, незважаючи на те, що шлюб укладений за межами України.

Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.5 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно ч.ч.3,4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України).

Таким чином, з контексту вищевказаних правових норм випливає, що кожен із подружжя має право на розірвання шлюбу. Примушування до збереження шлюбу є порушенням права чоловіка, або дружини. Відповідно, шлюбні відносини формуються на вільному волевиявленні двох сторін.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, оскільки фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено з 2015 року, примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе і це буде суперечити інтересам позивача, оскільки позивач фактично створив іншу сім`ю і з своєю співмешканкою очікують народження спільної дитини у червні 2021 року. При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сім`я сторін фактично розпалася і шлюб існує формально.

Щодо клопотання відповідачки про надання строку для примирення подружжя, то слід зазначити, що згідно ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

З аналізу ст.111 СК України вбачається, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки, суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.

Також, диспозитивність норми підкреслюється і у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, в якій зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком.

Отже, надання додаткового строку для примирення подружжя є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.05.2019 в справі № 442/6319/16-ц та від 11.06.2019 в справі № 605/434/18.

Враховуючи те, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача з наведених вище підстав і з цих же підстав надання сторонам строку для примирення суперечитиме моральним засадам суспільства, тому суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідачки та недоцільність надання сторонам строку для примирення.

За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити у повному обсязі.

Із відповідачки, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, мають бути стягнуті документально підтверджені судові витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 908 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 06 червня 1987 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського райвиконкому міста Бобруйськ Могильовської області БССР, актовий запис № 315.

Прізвище відповідачки після розірвання шлюбу залишити без змін « ОСОБА_4 ».

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Кузнецовський міський суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , фактично проживає: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 21.04.2021 року.

С у д д я Мануляк Ю.В.