Справа №442/6021/21
Провадження №2/442/1288/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді - Хомика А.П.

з участю секретаря судового засідання - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив :

05.08.2021 позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказує на те, що вона, ОСОБА_1 , є власницею вказаного житлового будинку. Крім позивача та членів її сім`ї (дітей та бабусі) також зареєстровані її дочка ОСОБА_2 та онучка ОСОБА_3 . Останні більше двадцяти років в даному будинку не проживають, жодної участі в утриманні будинку чи сплаті комунальних послуг не беруть. Крім того, що реєстрація відповідачів в будинку створює позивачу певні незручності, зокрема, спричиняє матеріальні збитки, оскільки вона сплачує комунальні послуги в залежності від кількості зареєстрованих людей, крім того, їх реєстрація не дозволяє позивачу отримати державну субсидію на оплату комунальних послуг.

Від позивача надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій вона повідомляє про те, що більше 18 років у вказаному будинку не проживає, оскільки переїхала на постійне місце проживання у АДРЕСА_2 . Позов вважає підставним та просить його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, причин неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомленою про час та місце судового засідання, а тому суд визнав її неявку неповажною та розглянув справу у її відсутності.

Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Встановлено, що згідно Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі № 442/1042/17 від 10.03.2017, а також витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.04.2017 року за № 84259809 ОСОБА_1 являється власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту обстеження від 30.06.2021 року №65, ОСОБА_2 , 1976 р.н., зареєстрована, але довгий час (зі слів ОСОБА_1 ) не проживає по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту обстеження від 30.06.2021 року №64, ОСОБА_3 , 1996 р.н., зареєстрована, але довгий час (зі слів ОСОБА_1 ) не проживає по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11).

Беручи до уваги наведене те, що відповідачі фактично не проживають у вказаному житловому будинку, участі в утриманні будинку чи сплаті комунальних послуг не беруть, суд дійшов висновку про те, що такі їхні дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування житловим будинком між позивачем та відповідачами не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що вони самостійно залишили жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагались вселитись у таке, тому їх слід визнати такими, що втратили право користування вказаним житловим будинком.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя А.П. Хомик