ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року

м.Суми

Справа №591/6156/19

Номер провадження 22-ц/816/1167/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргуПриватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 травня 2021 року в складі судді Котенко О.А., ухваленого у м. Суми, -

в с т а н о в и в :

30 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - СК «Княжа») і ОСОБА_2 про стягнення зі страхової компанії 50000 грн матеріальної шкоди у межах ліміту відповідальності внаслідок пошкодження автомобіля та з ОСОБА_2 решту шкоди у сумі 84773 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 16 червня 2019 року з вини відповідача ОСОБА_2 сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль заявника МАZDA 6, державний номер НОМЕР_1 , згідно з висновком експерта зазнав механічних пошкоджень на суму 184773 грн. На місті пригоди був складений європротокол. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в СК «Княжа», а тому заявник звернувся з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про страхове відшкодування, проте страхова компанія і винуватець пригоди відмовились виплатити позивачу відшкодування завданої шкоди.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 травня 2021 року, у якому ухвалою цього ж суду від 04 червня 2021 року виправлено арифметичну помилку, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з СК «Княжа» на користь ОСОБА_1 48000 грн страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також 768,40 грн судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі СК «Княжа», посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просить рішення в частині задоволених до страхової компанії вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що визнання вини ОСОБА_2 у європротоколі не свідчить про настання страхового випадку, оскільки у встановленому законодавством порядку вина відповідача не визнавалась. Крім того, у висновку судового експерта зазначено, що вини відповідача у пригоді щодо порушень вимог Правил дорожнього руху не встановлено, натомість позивач мав своєчасно знизити швидкість руху, чого не зробив. Відтак, у спірних правовідносинах відповідальність страхувальника ОСОБА_2 не настала, а тому і не настав страховий випадок.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

На підставі ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 червня 2019 року близько 04 год. 40 хв. на трасі Р11 Красноград-Карлівка сталась дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобіля ВАЗ-2107, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля MAZDA 6, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якого автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Зіткнення відбулось через різке гальмування автомобіля під керуванням ОСОБА_2 внаслідок незадовільного стану дороги.

За наслідками дорожньо-транспортної пригоди обома учасниками пригоди було заповнене повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 16 червня 2019 року, а якому, зокрема, міститься інформація про водіїв, їх транспортні засоби, зазначені страхові компанії учасників пригоди з номерами полісів, а також відображена схема пригоди, її обставини та вказано пояснення схеми. Водій ОСОБА_2 визнав вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, про що зазначено у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколі) (т. 1 а.с. 11, 124).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в СК «Княжа», що підтверджується полісом № АО/0598786. Ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну становить 100000 грн, франшиза - 2000 грн (т. 1 а.с. 123).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «УНІКА». Ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну становить 100000 грн, франшиза - 1000 грн (т. 1 а.с. 209-210).

ОСОБА_1 звертався до СК «Княжа» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою про страхове відшкодування, проте страхова компанія відмовилась виплачувати страхове відшкодування, мотивуючи це тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 при заявлених обставинах події не настала (т. 1 а.с. 32-34).

Зокрема, страхувальник послався на висновок № 041-19 експертного дослідження Державного підприємства «Центр Експертних Досліджень» згідно з яким в діях водія ОСОБА_1 є невідповідності вимогам п.п.13.1 та 2.3б) Правил дорожнього руху в частині своєчасності застосування зниження швидкості руху при зміні дорожньої обстановки, а в діях водія ОСОБА_2 не вбачається порушень Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди (т. 1 а.с. 143-147).

З письмових пояснень водіїв автомобілів, які були взяті експертом за основу, вбачається, що водій ОСОБА_2 застосував екстрене гальмування, а водій ОСОБА_1 рухався на відстані 50-60 метрів і через екстрене гальмування відбулось зіткнення. Водії вказали на аварійний стан дороги (т. 2 а.с. 28-29).

Експертом не досліджувалося питання щодо дотримання ОСОБА_2 п.12.9 Правил дорожнього руху згідно з яким водієві забороняється різко гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді).

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 1438 від 13 серпня 2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача (MAZDA 6, державний номер НОМЕР_1 ) становить 214015,24 грн. і більша ринкової вартості ідентичного непошкодженого транспортного засобу. Вартість матеріального збитку, нанесеного позивачу станом на 16 червня 2019 року становить 184773 грн (т. 1 а.с. 14-31).

Згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг від 29 грудня 2015 року № 3471 максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих при складанні Європротоколу становить 50000 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до СК «Княжа» суд першої інстанції виходив з того, що Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), складене учасниками дорожньо-транспортної пригоди відповідно до норм чинного законодавства і є належним доказом вини відповідача ОСОБА_2 , а відтак і страхового випадку. При цьому, суд не взяв до уваги висновок експерта про не дотримання водієм Мальцевим п. 2.3 б) Правил дорожнього руху, оскільки він не відповідає обставинам справи. Відтак, з урахуванням письмових доказів у справі, суд стягнув зі страхової компанії 48000 грн страхового відшкодування.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених до СК «Княжа» позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

З матеріалів справи вбачається, що сторони керуючись п. 33.2 Закону № 1961-IV склали Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол). Відповідно до цього повідомлення винним у настанні описаної дорожньо-транспортної пригоди є відповідач ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 11).

Також судом встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача внаслідок пригоди, становить 184773 грн.

Сторонами не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно зі ст. 33 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону № 1961-IV.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже Великою Палатою Верховного Суду вже сформульовано висновки щодо відшкодування страховиком шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Транспортний засіб, яким керував відповідач ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди, забезпечений відповідно до договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у СК «Княжа», у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з заявою про відшкодування матеріальних збитків завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем подано всі необхідні документи, передбачені Законом № 1961-IV, які у повному обсязі містять інформацію про причини та всі відомі обставини за яких було пошкоджено автомобіль ОСОБА_1 , що встановлює дійсну причину та обставину заявленої події.

Основною причиною відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування була, на думку страховика, відсутність страхового випадку через не встановлення вини у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_2 .

З урахуванням викладених обставин справи та норм законодавства, на переконання апеляційного суду, подія яка відбулася 16 червня 2019 року за участю автомобілів позивача і відповідача, є страховим випадком та СК «Княжа» зобов`язана відшкодувати завдану шкоду.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 33.2 вказаного Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Як передбачено ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Вину у дорожньо-транспортній пригоді відповідач ОСОБА_2 визнав, про що власноручно зазначив у Європротоколі та не заперечував під час розгляду справи в суді.

Відтак, частково задовольняючи вимоги до страхової компанії, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що водії ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , за участю яких 16 червня 2016 року сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачу були завдані матеріальні збитки, мали право складати Європротокол, оскільки транспортні засоби обох водіїв на момент пригоди були забезпечені у розумінні положень п. 1.7. ст. 1 Закону № 1961-IV, а під час пригоди водії діяли відповідно до вимог ст. 33 цього Закону.

Враховуючи доведеність позивачем розміру завданого йому матеріального збитку та зважаючи на обов`язок СК «Княжа» цей збиток позивачу відшкодувати згідно умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з урахуванням особливостей відшкодування такої шкоди у випадку оформлення учасниками пригоди Європротоколу, колегія суддів вважає, що обґрунтованою є вимога позивача щодо стягнення з СК «Княжа» матеріальної шкоди в розмірі 48000 грн.

Щодо посилання заявника апеляційної скарги на ту обставину, що суд першої інстанції не надав належну оцінку висновку експерта № 041-19 від 16 липня 2019 року, апеляційний суд вважає , що даний висновок не може бути правовою підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування і, як наслідок, підставою для відмови у позові в частині заявлених до страхової компанії вимог.

Позивачем були доведені обставини, викладені у його позові та надані належні докази, які є підставою для часткового задоволення його позовних вимог.

Відтак, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність підстав для страхового відшкодування у розмірі 48000 грн, з чим погоджується апеляційна інстанція.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що у спірних правовідносинах страхова компанія, відмовляючи у виплаті страхового відшкодування, керувалась нормою ст. 32 Закону № 1961-IV (випадки, коли шкода не відшкодовується, зокрема, якщо шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону), колегія суддів апеляційного суду до уваги не бере, оскільки таке трактування норм закону не ґрунтується на дійсних обставинах даної справи.

Решта доводів апеляційної скарги також була предметом розгляду суду першої інстанції, який надав їм належну правову оцінку та обґрунтовано їх спростував, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення в частині стягнення з відповідача СК «Княжа» 48000 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Підстав для зміни даного рішення в оскаржуваній частині за доводами апеляційної скарги немає.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук