Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/3179/20
Провадження № 4-с/552/22/21
У Х В А Л А

іменем України

31.08.2021 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Кондра Ю.Ю.,

за участю

державного виконавця Міненко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Міненко Владислави Юріївни про арешт коштів боржника, стягувач у виконавчому провадженні Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго», -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 18.08.2021 звернулася в Київський районний суд м. Полтави зі скаргою на рішення державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Міненко В.Ю. про арешт коштів боржника.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні в відділі ДВС перебуває виконавче провадження № 66452333 з примусового виконання судового наказу Київського районного суду м. Полтави в справі № 552/3179/20 про стягнення коштів з ОСОБА_1 на корить ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в розмірі 53047,81 грн та 105,10 грн.

Вказувала, що в межах зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем згідно з постановою від 11.08.2021 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, в тому числі і на грошові кошти, які містіться на рахунку, відкритому на ім`я заявника в АТ КБ «Приватбанк», на який надходить заробітна плата.

Вважає, на накладення арешту на грошові кошти є незаконним обмеженням її у праві на гідний рівень життя, вона тим самим позбавлена засобів до існування.

В своїй скарзі ОСОБА_1 просила зобов`язати державного виконавця знати арешт, накладений постановою державного виконавця від 11.08.2021 у ВП № 66452333 на грошові кошти, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк».

ОСОБА_2 просила розгляд скарги проводити без її участі.

Державний виконавець в судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечував з тих підстав, що рішення державного виконавця прийнято на підставі норм Закону України «Про виконавче провадження» та в межах повноважень державного виконавця, визначених законом.

Суд, заслухавши державного виконавця, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до таких висновків.

Встановлено, що Київським районний судом м. Полтави 14.09.2020 в справі № 552/3179/20 видано судовий наказ, згідно з яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.10.2016 по 01.06.2020, загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 53047,81 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» понесені судові витрати в розмірі по 105 грн.10 коп. з кожного.

Судове рішення боржниками виконано не було, наказ пред`явлено на примусове виконання до органів ДВС.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України та ст.ст. 2,18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень згідно зі ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює саме обов`язок, а не право державного виконавця, відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Заходами примусового виконання рішень відповідно до норм ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до норм п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

В силу абз. 2 ч. 2 ст. 48 Закону забороняється звернення стягнення та накладення арешту лише на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15 1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19 1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26 1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18 1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Жодні інші заборони законом не визначені.

Встановлено, що за заявою стягувача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Київським відділом ДВС по у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відкрито виконавче провадження № 66452333 з примусового виконання зазначеного судового рішення.

Також встановлено, що постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у мсті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Міненко Владиславою Юріївною від 11.08.2021 (а.с. 27) накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

Зазначене рішення державного виконавця про накладення арешту на грошові кошти прийнято на підставі та в межах повноважень, наданих державному виконавцеві.

Тобто державний виконавець, виконуючи свої професійні обов`язки та діючи в межах чинного законодавства вчинив дії, щодо виконання боржником рішення суду.

Суд звертає увагу, що постанова про накладення арешту на рахунки боржника містить застереження щодо не накладення арешту на рахунки, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Тому суд приходить до висновку, що таке рішення є правомірним.

Дослідженими в справі доказами встановлено, що в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я заявника ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 , на який здійснюється зарахування заробітної плати (а.с. 30-31).

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Звертаючись до суду з відповідною скаргою, заявник обґрунтовує її вимоги тим, що рахунок, на який надходять грошові кошти з виплати заробітної плати має спеціальний режим використання, в результаті накладеного арешту вона позбавлена засобів до існування, порушено гарантоване право на оплату праці.

Разом з тим, як встановлено судом, картковий рахунок № НОМЕР_2 , який відкрито на ім`я заявника ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» не є рахунком із спеціальним режимом використання.

Після зарахування коштів на рахунок отримувача вони є його власністю. Так, вони втрачають свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо) та набувають статусу вкладу.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 3 лютого 2021 року у справі № 756/1927/16-ц.

Зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Також арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Таких же висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19.

Статтею 24 Закону "Про оплату праці" передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому твердження заявника про те, що накладення арешту на грошові кошти порушує її право на отримання заробітної плати є необґрунтованим.

Враховуючи, що Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативними актами не заборонено накладати арешт на кошти на рахунках боржника, в тому числі і тих, на які здійснюється зарахування отриманої заробітної плати, державний виконавець при винесенні постанови від 11.08.2021 діяв правомірно.

Накладення арешту на грошові кошти боржника є тим обмеженням, яке вчинене на виконання норм Закону України «Про виконавче провадження», підставою для його застосування до заявника є невиконання останньою судового рішення.

Таке обмеження є необхідними з метою забезпечення прав стягувача у виконавчому провадженні, права на доступ до судового захисту.

Тому суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 є повністю безпідставна та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Міненко Владислави Юріївни про арешт коштів боржника відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Повний текст ухвали складено 31.08.2021.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко