Номер провадження: 22-ц/813/2986/21
Номер справи місцевого суду: 705/968/19
Головуючий у першій інстанції Вужиловський О. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 10.09.2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

21 лютого 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування», звернулось з позовом до Любашівського районного суду Одеської області відповідно до якого, просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 246298 грн. 17 коп., штрафні санкції за невиконання грошового зобов`язання в сумі 53358 грн. 95 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4495 грн. 46 коп.

Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду позивач посилався на те, що відповідач є винним у ДТП, яка мала місце 27.12.2014 в м. Умань по вул. Жовтневої Революції, 11/2 за участю автомобіля «LEXUS LX 470» державний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та автомобіля «Volkswagen LT 32» державний номер НОМЕР_2 . На момент вчинення ДТП цивільну відповідальність власника автомобіля «LEXUS LX 470» було застраховано полісом 0813073 у ПАТ СК «Альфа Страхування».

Згідно страхового акту № 3908.206.14.01.01 розмір збитків, спричиненим пошкодженням транспортного засобу «LEXUS LX 470» становить 246298 грн. 17 коп. ПАТ СК «Альфа страхування» сплатило страхове відшкодування в розмірі 246298 грн. 17 коп.

Так, позивачем було направлено на адресу відповідача регресну вимогу з метою досудового врегулювання спору, однак погашення вказаної заборгованості здійснено не було. Враховуючи викладене, позивач користуючись своїм правом зворотньої вимоги (регресу), був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 10.09.2020 року в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства Страхова Компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих в результаті ДТП та стягнення штрафних санкцій відмовлено повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

27 жовтня 2020 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування» було подано апеляційну скаргу на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 10.09.2020 року, відповідно до якої позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем не було пред`явлено вимог до ОСОБА_1 з моменту настання страхового випадку, а саме з 26.12.2014 року, у строк, встановлений ч. 1 ст. 261 ЦК України, а отже позивач позбавляється права вимоги про стягнення коштів.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення було допущено неповне з`ясування обставин справи та невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

При цьому посилаючись на те, що судом першої інстанції не було об`єктивно досліджено докази у справі, з яких вбачається переривання строку позовної давності.

У зв`язку з розглядом позовної заяви ОСОБА_2 позовна давність по деліктним зобов`язанням щодо ДТП, яке мало місце 26.12.2014 року почалось заново 15.01.2018 року.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.

09 липня 2020 року ОСОБА_3 подав до суду заяву, якою усунуто недоліки зазначені у вищевказаній ухвалі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.07.2020 року провадження у вказаній цивільній справі було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.08.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 18.12.2018 року, о 13 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Тойота д/з НОМЕР_3 по вул. Ак. Глушко у м. Одесі, при виїзді на перехрестя рівнозначних доріг не надав перевагу в русі транспортному засобу котрий рухався з правого боку в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Шкода» д/н НОМЕР_4 , чим порушив п. 16.12 Правил дорожнього руху України.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.02.2019 року у справі №521/1341/19 ОСОБА_3 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340, 00 грн. Вказана постанова набрала законної сили 11.03.2019 року (а.с.43).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача не застрахована.

Як вбачається з довідки виданої Регіональним сервісним центром МВС в Одеській області від 22.08.2019 року №31/15/5141-1924, згідно бази даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів транспортний засіб МВС України, станом на 22.02.2019 року, автомобіль Skoda Octavia А5, 2006 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_4 , 08.09.2018 року був зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , на підставі договору укладеного суб`єктом господарювання та договору від 08.09.2017 року №6452/18/004188 виданого ПП «Лидер-К». 15.01.2019 року даний автомобіль було перереєстровано на нового власника (а.с.124). Наведене також підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 (а.с.125-126).

Відповідно до звіту № 33-03-19 від 10.04.2019 року складеного фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Skoda Octavia», д.н.з НОМЕР_4 , становить 46408 грн., 41 коп (а.с.128-158).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 10.04.2019 року (а.с.42), позивач поніс додаткові витрати у розмірі 2000,00 грн. на послуги експерта оцінювача ФОП ОСОБА_5 , який виконав обов`язки по визначенню матеріального збитку завданого транспортному засобу Skoda Octavia», д.н.з НОМЕР_4 .

Кваліфікація оцінювача ОСОБА_5 підтверджується доданими до матеріалів справи копією кваліфікаційного свідоцтва оцінювача від 29.06.2013 року серії МФ №8105 та посвідченням про підвищення кваліфікацій оцінювача МФ №145-ПК від 05.09.2018 року. (а.с.41).

Наданий позивачем суду звіт з оцінки матеріального збитку після ДТП від 10 квітня 2019 року № № 33-03-19 складений оцінювачем (напрям «Оцінка об`єктів у матеріальній формі») ОСОБА_5 відповідно до вищенаведених нормативних актів.

Як слідує зі звіту № 33-03-19 від 10.04.2019 року складеного фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 розрахунок вартості відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з НОМЕР_4 , на момент оцінки проведено в калькуляції № 0107, згідно пояснень до якого, ціни зазначені з урахуванням 20 % (а.с. 145-148), крім того згідно з примітки на сторінці 6 звіту зазначено, що визначення вартості запчастин, які підлягають заміні здійснено з урахуванням ПДВ.

Матеріали справи свідчать, що після дорожньо-транспортної пригоди «Skoda Octavia», д.н.з НОМЕР_4 залишився у позивача ОСОБА_4 , який 15.01.2019 року здійснив його продаж.

Судом встановлено, що 15.01.2019 року автомобіль «Skoda Octavia», д.н.з НОМЕР_4 переоформлено на ОСОБА_6 , а у подальшому 23.04.2019 року автомобіль було переоформлено на ОСОБА_7 , що підтверджується інформаційним листом РСЦ МВС в Одеській області від 29.08.2019 року (а.с. 101).

Сторонами не надано до суду доказів про ринкову вартість автомобіля станом до моменту ДТП 18.12.2018 року та після ДТП.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спірні правовідносини між сторонами за своєю правовою природою є суброгацією, а тому відповідно регулюються правилами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" з огляду на наступне.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу.

До страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика слід розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування.

Як обґрунтовано послався суд, дані вимоги закону вказують про перехід права вимоги до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора, а саме до страховика потерпілої особи переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Відносини ж між позивачем та потерпілою особою, якій було завдано матеріальних збитків страховиком, регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом з тим, за статтями 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Також, згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

За приписами статті 253 цього ж Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України).

Враховуючи викладене, позовна давність за даним страховим випадком, який настав 27 грудня 2014 року, сплила 28 грудня 2017 року.

Позовна заява направлена до суду першої інстанції 21 лютого 2019 року, тобто поза межами строку позовної давності.

За статтею 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати з моменту заподіяння шкоди. У зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності.

Отже, в спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тому строк позовної давності є загальним (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку, тобто, 27 грудня 2014 року.

Щодо посилання апелянта на незастосування судом першої інстанції положень ч. 3 ст. 264 ЦК України, колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 р. у справі N 523/10225/15-ц дійшла висновку, що позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» та ОСОБА_1 відповідно до якого просив:

«…1.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» () на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати страхового відшкодування 58578,44 грн., інфляційні збитки 40069,07 грн., 3% річних від простроченої суми 6417,00 грн., не повернуті страхові платежі 20960,00 грн., а всього 126024,51 грн.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП -5000,00 грн…».

Предметом вказаної справи є стягнення з ОСОБА_1 суми страхового відшкодування в розмірі 246298 грн. 17 коп., штрафні санкції за невиконання грошового зобов`язання в сумі 53358 грн. 95 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4495 грн. 46 коп.

З огляду на зазначене, не заслуговують на увагу доводи, наведені в апеляційній скарзі скарзі, щодо переривання позовної давності на підставі частини другої статті 264 ЦК України.

Враховуючи те, що позов є підставним, однак позивачем пропущено строк звернення з позовом суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом позовної давності.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції з достатньою повнотою з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та дослідив надані сторонами докази, яким дав правильну оцінку, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» залишити без задоволення.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 10.09.2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків в порядку регресу - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 26 серпня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова