РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

22 квітня 2021 року

Справа №465/7037/20
Провадження № 2/451/488/21

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №465/7037/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики,-

встановив:

9 лютого 2021 року до Радехівського районного суду Львівської області за підсудністю з Франківського районного суду м. Львова надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики.

В заяві, з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, зазначає, що 30 червня 2010 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, у відповідності до умов якого, ОСОБА_2 позичив у позивача 205 000 доларів США та 60 000 євро із зобов`язанням виплачувати 12 відсотків річних від позиченої суми. Факт укладання договору позики підтверджується розпискою від 30 червня 2010 року, яка власноручно складена ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не виконував своїх зобов`язань за договором позики, позивач змушений був звернутися до Франківського районного суду м. Львова із позовом про стягнення суми позики з урахуванням відсотків. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2013 року його позов задоволено повністю і стягнуто з ОСОБА_2 на його користь з урахуванням 12% річних заборгованість у розмірі 244 350 доларів США та 71400 євро. Оскільки ОСОБА_2 не виконував рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку, за його позовними заявами: рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на його користь проценти за договором позики у розмірі 24 600 доларів США та 7 200 євро за період з 01 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року; рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 червня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на його користь проценти за договором позики у розмірі 24 600 доларів США та 7 200 євро за період з 01 квітня 2014 року по 31 березня 2015 року; рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 20 серпня 2019 року стягнуто з ОСОБА_3 на його користь проценти за договором позики у розмірі 98 400 доларів США та 28 800 євро за період з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2019 року. У відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває зведене виконавче провадження №51502370 про стягнення коштів із ОСОБА_2 , до складу якого входять: виконавче провадження №49874510 з виконання виконавчого листа №465/2229/13-ц, виданого 23 квітня 2013 року Франківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 244 350 доларів США, 71400 євро та 29 185 гривень; виконавче провадження №49874366 з виконання виконавчого листа №465/2795/14-ц, виданого 18 липня 2014 року Франківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 24 600 доларів США, 7 200 євро; виконавче провадження №49874297 з виконання виконавчого листа №462/3914/15-ц, виданого 19 серпня 2015 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 24 600 доларів США та 7 200 євро; виконавче провадження №60286047 з виконання виконавчого листа №9465/3185/17, виданого Радехівським районним судом Львівської області 30 вересня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 процентів за договором позики в розмірі 98 400 доларів США та 28 800 євро. Згідно з офіційною інформацією заступника начальника управління - начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) станом на 01 червня 2020 року згадані виконавчі документи перебувають на примусовому виконанні, заборгованість боржником ОСОБА_2 не погашена, вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 проценти за користування позикою за період з квітня 2019 року по березень 2021 року. Розрахунковим періодом для нарахування процентів щодо 205 000 (двохсот п`яти тисяч) доларів США є: 01 квітня 2019 року - 31 березня 2021 року = 24 місяці = 2 роки. 205 000 доларів США х 12% річних : 100 % х 2 роки = 49 200 доларів. Розрахунковим періодом для нарахування процентів щодо 60 000 (шістдесяти тисяч) євро є: 01 квітня 2019 року - 31 березня 2021 року = 24 місяці = 2 роки. 60 000 євро X 12 % річних : 100 % х 2 роки = 14 400 євро. Таким чином, проценти за договором позики від 30 червня 2010 року за період з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2021 року становлять 49 200 доларів США та 14 400 євро. ОСОБА_2 більше десяти років тому, зловживаючи довірою позивача, маючи умисел на заволодіння його грошовими коштами без наміру їх повернення, під приводом позики, шахрайським способом привласнив у свою користь усі заощадження позивача у сумі 205 000 доларів США та 60 000 євро, які він заробив у гральному бізнесі, працюючи з 02 січня 2006 року по 30 червня 2009 року на посаді заступника директора Департаменту безпеки корпорації «ІГРОСЕРВІС». У зв`язку з вищенаведеним, просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 проценти за договором позики від 30 червня 2010 року за період з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2021 року в розмірі 49 200 (сорок дев`ять тисяч двісті) доларів США та 14 400 (чотирнадцять тисяч чотириста) Євро (а.с.1-5,80-82).

Позивач у судове засідання не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи, з метою запобігання поширення на території України гострого респіраторного захворювання COVID - 19, збільшені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.78-79).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався позивач.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи по останньому відомому місцю проживання, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а.с.86,92). При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною, провівши розгляд справи у його відсутності.

Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів.

Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечив позивач.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно постанови Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Суд встановив, що 30.06.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір процентної позики, у відповідності до умов якого, ОСОБА_2 позичив у позивача 205000 доларів США та 60 000 Євро із зобов`язанням виплачувати 12 відсотків річних від позиченої суми. Зобов`язався повернути по вимозі позичальника. Факт укладання договору позики підтверджується розпискою від 30.06.2010 року, яка власноручно складена ОСОБА_2 (а.с.7).

У відповідь на звернення позивача від 04.05.2020 № б/н відділ примусового виконання рішень управління примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повідомило, що у Відділі перебуває зведене виконавче провадження № 51502370 про стягнення коштів із ОСОБА_2 , до складу якого входять: виконавче провадження №49874510 з виконання виконавчого листа №465/2229/13-ц, виданого 23 квітня 2013 року Франківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 244 350 доларів США, 71 400 євро та 29 185 гривень; виконавче провадження №49874366 з виконання виконавчого листа №465/2795/14-ц, виданого 18 липня 2014 року Франківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 24 600 доларів США, 7 200 євро; виконавче провадження №49874297 з виконання виконавчого листа №462/3914/15-Ц, виданого 19 серпня 2015 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 24 600 доларів США та 7 200 євро; виконавче провадження №60286047 з виконання виконавчого листа №465/3185/17, виданого Радехівським районним судом Львівської області 30 вересня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 процентів за договором позики в розмірі 98 400 доларів США та 28 800 євро. Станом на 01.06.2020 згадані виконавчі документи перебувають на примусовому виконанні, заборгованість боржником не погашена. Дані обставини підтверджуються також відповідними рішеннями Франківського районного суду м. Львова, Залізничного районного суду м. Львова, Радехівського районного суду Львівської області (а.с.6,8-19).

Отже, як вбачається із матеріалів даної цивільної справи, в порушення умов вказаного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, та допустив заборгованість, яка становить в період з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2021 року в розмірі 49 200 (сорок дев`ять тисяч двісті) доларів США та 14 400 (чотирнадцять тисяч чотириста) Євро (а.с.17,82).

Згідно ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення позики та сплата комісії за користування коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі.

За правилами ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов`язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту.

У відповідності до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Розмір процентів за користування грошовими коштами у договорі позики (борговій розписці) від 30.06.2010 року сторонами був визначений в розмірі 12 відсотків річних, тому суд погоджується із розміром процентів, визначеним у розрахунку позивача процентів за договором позики (борговій розписці) від 30.06.2010 року, який становить за період з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2021 року в розмірі 49 200 (сорок дев`ять тисяч двісті) доларів США та 14 400 (чотирнадцять тисяч чотириста) Євро.

Розрахунковим періодом для нарахування процентів щодо 205 000 (двохсот п`яти тисяч) доларів США є з 1 квітня 2019 року - 31 березня 2021 року = 24 місяців = 2 роки (205 000 доларів США х 12% річних : 100 % х 2 роки ) = 49 200 доларів США та розрахунковим періодом для нарахування процентів щодо 60 000 (шістдесяти тисяч) Євро є з 01 квітня 2019 року - 31 березня 2021 року = 24 місяці = 2 роки (60 000 Євро х 12% річних : 100% х 2 роки) = 14 400 Євро.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд вирішує питання як необхідно розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.141 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судові витрати.

Керуючись ст.ст.4,12,13,81,141, 258-259,263-265,280,282 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 , проценти за договором позики від 30 червня 2010 року за період з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2021 року в розмірі 49 200 (сорок дев`ять тисяч двісті) доларів США та 14 400 (чотирнадцять тисяч чотириста) Євро.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень до спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України; отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; р/р UA0026001; код класифікації доходів бюджету 22030106.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Радехівського районного суду Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті 22 квітня 2021 року.