ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року м.Херсон

Номер справи: 653/2838/20

Номер провадження: 22-ц/819/1356/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач) Ігнатенко П.Я.,

суддів: Вейтас І.В.

Радченка С.В.,

за участю секретаря Литвиненка В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Берлімової Ю.Г. від 05 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним вище позовом посилаючись на те, що під час перебування у шлюбі із ОСОБА_2 ними набуто майно, утому числі, житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2013 року виділено кожному із колишнього подружжя в приватну власність частину житлових приміщень будинку за вказаною вище адресою. Разом з тим, державним реєстратором зареєстровано право власності позивача на частку житлового будинку як спільну часткову власність. При цьому, житловий будинок фактично поділено між співвласниками, зроблено перепланування з влаштуванням окремих входів.

Окрім того, після поділу житлового будинку рішенням суду у його частині залишились прибори обліку споживання газу та електроенергії, а тому за усе спожите сплачує він, незважаючи на те, що газо- та електро- постачання здійснюється на весь будинок, що зумовлює необхідність поділити домоволодіння в натурі, присвоїти кожному окрему адресу.

Враховуючи викладене, після уточнення позовних вимог, просив суд припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок літ. «А» з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , змінити державну реєстрацію № 21 права власності на цей будинок з спільної часткової на особисту приватну власність фізичних осіб.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 05 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвали нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування свої доводів зазначив, що суд першої інстанції безпідставно в основу рішення поклав позицію відповідача, не надав належної оцінки доказам, справу розглянув однобічно та упереджено.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити та пояснив, що рішенням суду від 03.09.2013 року спільне майно подружжя поділене. Вважає наявно достатньо підстав для припинення спільної часткової власності, оскільки вони з відповідачкою автономно користуються належними їм частками у домоволодінні.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, просила перенести розгляд справи в зв`язку з перебуванням на лікарняному її представника. Заява документально не підтверджена.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність поважності причин неявки. Відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка до суду апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно)

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 364, 367 ЦК України, співвласник може заявити вимоги про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

З аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 367, 379, 380, 382 ЦК України вбачається, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для вирішення питання про припинення права часткової власності є вимоги про виділ частки або поділ будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, а також розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Аналогічні висновки зазначені у постанові Верховного Суд України від 16.11.2016 року у справі №6-1443цс16.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991 р. із змінами, виділ в натурі частки жилого будинку можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2013 року виділено в приватну власність ОСОБА_1 частину житлового приміщення площею 38,35 кв.м., яка складається з: Літера А житловий будинок: 1-1 кухня, площею 8,3 кв.м.; 1-4 житлова площа 11,8 кв.м.; літ. а. сіни,; І-сіни, площею 6,75 кв.м.; ІІ-сіни, площею 11,5 кв.м. разом 18,25 кв.м. Літера Б сарай: 1- приміщення, площею 10,56 кв.м.; 2-приміщення, площею 5,0 кв.м.- разом 15,56 кв.м. Літера В сарай: 1-приміщення, площею 17,8 кв.м. разом 17,8 кв.м. Ѕ літера Г вбиральня, Літера Д сарай, літера Е сарай, № 1 ворота (хвіртка) ѕ № 2 огорожа, Ѕ № 3 колодязь., що складає реальну частку 71/100.

Виділено в приватну власність ОСОБА_2 частину житлового приміщення площею 15,70 кв.м., яка складається з Літера А житловий будинок: 1-2 житлова, площею 6,9 кв.м.; 1-3 житлова площа 8,8 кв.м.; Літера Б сарай: 3- приміщення, площею 8,2 разом 8,2 кв.м. Літера В сарай: 2-приміщення, площею 15,2 кв.м. разом 15,2 кв.м. Ѕ літера Г вбиральня, ј № 2 огорожа, Ѕ № 3 колодязь, що складає реальну частку 29/100.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконати переобладнання: влаштування дверного блоку нового міжкімнатного (1-2); Розбирання кам`яної кладки для дверного отвору (1-3); Влаштування з/б перемичок (1-3); Демонтаж дверної коробки в стіні із відбивкою штукатурки в відкосах(1-1; 1-2), (1-4; 1-3); Знімання дверних полотен (1-1; 1-2), (1-4; 1-3); Знімання дверних наличників (1-1; 1-2), (1-4; 1-3); Закладення цеглою дверного отвору (1-1; 1-2), (1-4; 1-3); Покращала штукатурка закладеного отвору (1-1; 1-2), (1-4; 1-3). (як позначено у висновку технічної експертизи від 02 серпня 2013року). Витрати по переобладнанню покладені солідарно на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.9-10).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 25 листопада 2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції Херсонської області на підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 1991 року та вищевказаного рішення Генічеського районного суду від 03 вересня 2013 року здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 за номером 3820554 на 71/100 частку у спільній частковій власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Частка ОСОБА_1 складається з: літ. А житловий будинок: 1-1 кухня, площею 8,3 кв.м.; 1-4 житлова площа 11,8 кв.м.; літ.а. сіни,; І-сіни, площею 6,75 кв.м.; ІІ-сіни, площею 11,5 кв.м.; Літ. Б сарай: І- приміщення, площею 10,56 кв.м.; 2-приміщення, площею 5,0 кв.м. Літ. В сарай: І-приміщення, площею 17,8 кв.м. Ѕ літ. Г вбиральня, Літ. Д сарай, літ. Е сарай, № 1 ворота (хвіртка) ѕ № 2 огорожа, Ѕ № 3 колодязь. Загальна площа житлового будинку літ. А 53,1 кв.м, житлова -27,5 кв.м (а.с.11).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що припинити право спільної часткової власності є технічно неможливим з огляду на невідповідність такого об`єкту нерухомості ознакам окремих за складом приміщень та систем життєзабезпечення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в результаті поділу спільна сумісна власність подружжя припинилась згідно вимог ч.2 ст.372 ЦК України та трансформувалась у спільну часткову, яка визначена чинним рішенням суду. Частки у майні сторін не є окремими об`єктами, у спільній власності перебувають по Ѕ частині туалет, огорожа, сарай, колодязь. За таких обставин, в межах заявлених вимог припинення спільної часткової власності неможливе.

Суд першої інстанції, встановивши характер спірних правовідносин та застосувавши норми права, які їх регулюють, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що будинок з господарськими спорудами можливо поділити в натурі, тобто, що існує технічна можливість переобладнання в окремі об`єкти нерухомого майна у розумінні статті 181 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки не доведено можливості виділу часток в натурі з урахуванням наявної технічної можливості переобладнати приміщення в окремі об`єкти нерухомості.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що спільне майно подружжя, яке перебувало у спільній сумісній власності поділено, а тому є підстави для припинення спільної часткової власності, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, як такі, що не відповідають вимогам закону. За результатами поділу майна подружжя на підставі висновків експертизи від 02 липня 2013 року, згідно рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 03.09.2013 року у спільній частковій власності лишились будинок, сарай та, в тому числі, неподільні об`єкти, як-то колодязь, вбиральня тощо.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 05 березня 2021 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах Верховного Суду.

Дата складення повного судового рішення 31 серпня 2021 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: І.В.Вейтас

С.В.Радченко