ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року

м.Суми

Справа №592/8913/19

Номер провадження 22-ц/816/1138/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 квітня 2021 року в складі судді Котенко О.А., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 07 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю його та ОСОБА_2 між ними не досягнуто. За час проживання у шлюбі ними було набуте таке майно: автомобіль КІА Ceed 2013 року, дата набуття права власності якого була зареєстрована 07 лютого 2015 року на відповідача - вартість якого на час набуття права власності становила 245000 грн; кошти, розміщені на банківському рахунку в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який відкритий на ім`я ОСОБА_2 у розмірі 36500 грн; житловий будинок в с. Піщане, загальною площею 312,8 м кв., який знаходиться у спільній сумісній власності, а саме у нього, ОСОБА_1 , 34 %, ОСОБА_3 33 % та ОСОБА_2 33 %; земельна ділянка набута 03 липня 2015 року, загальною площею 2374 м кв., яка знаходиться у спільній сумісній власності, а саме, у нього, ОСОБА_1 , 34 %, ОСОБА_3 33 % та ОСОБА_2 33 %. Що стосується автомобіля та банківських вкладів, то вони безпосередньо зареєстровані на ОСОБА_2 , хоча зазначене майно було набуто в шлюбі і є також спільною сумісною власністю, з приводу цього позивачем і ставиться питання щодо визнання за ним права власності на 1/2 частку зазначеного майна. Оскільки майно було придбане ним та відповідачем в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому він має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частки автомобіля КІА Ceed 2013 року випуску, а також 1/2 частки банківського вкладу в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив визнати за ним право спільної часткової власності на 1/2 частину автомобіля КІА Ceed 2013 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_2 та визнати за ним право спільної часткової власності на 1/2 частину банківського вкладу, який розміщений на банківському рахунку в АТ КБ «ПРИВАТБАНК та відкритий на ім`я ОСОБА_2 у сумі 36500 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 квітня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, який його позов задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що спірне майно - легковий автомобіль КІА Ceed сторонами придбано за час перебування у шлюбі, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, за кошти позивача, а тому таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. Факт придбання спірного майна у період шлюбу є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вказує, що не зважаючи на те, що перерахування позивачем та відповідачем коштів на депозитний рахунок у рівних частинах не є визначальним, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що сума перерахованих позивачем коштів є недостатньою для визначення набутого під час шлюбу майна спільною власністю.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 13 жовтня 2012 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (т. 1 а.с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 8).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 жовтня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 .

Пунктами 1, 2, 3 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За приписами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Також місцевим судом було встановлено, що в період перебування сторін в шлюбі був придбаний автомобіль KIA Ceed 2013 року випуску згідно з договором купівлі-продажу № 414303-Y04166 від 07 квітня 2014 року (т. 1 а.с. 60-69).

Відповідачем ОСОБА_2 до суду першої інстанції були надані докази, що спірний автомобіль KIA Ceed 2013 року випуску був придбаний нею в період шлюбу за власні кошти від продажу автомобіля Toyota.

До одруження з позивачем ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , від якого має дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про народження дитини, копією свідоцтва про розірвання шлюбу з ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 52-53,56).

Під час перебування відповідача у шлюбі з ОСОБА_4 був придбаний автомобіль Toyota, 2008 року випуску, який після розлучення з ОСОБА_4 залишився у володінні відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується довіреністю від 10 грудня 2010 року.

Згідно з довіреністю ОСОБА_4 уповноважив відповідача розпоряджатися автомобілем, марки Toyota н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований ВРЕВ-12 УДАІ в м. Києві 14 червня 2008 року (т. 1 а.с. 57).

Цей автомобіль Toyota, 2008 року випуску, був проданий відповідачем своєму батьку ОСОБА_6 за ціною 178 979,21 грн, що підтверджується довідкою-рахунком № 462298 від 27 березня 2013 року (т. 1 а.с. 58). За офіційним курсом НБУ станом на 27 березня 2013 року ця сума 178 979,21 грн становила 22 400 дол. США.

07 квітня 2014 року ОСОБА_2 уклала з ПАТ «Суми-Авто» договір купівлі-продажу автомобіля KIA Ceed 2013 року випуску, вартість автомобіля становила 245300 грн (т. 1 а.с. 60-69). Згідно з квитанцією про сплату № QS 01 від 08 квітня 2014 року відповідачем ОСОБА_2 було сплачено 245300 грн. ПАТ «Суми-Авто» за автомобіль KIA Ceed (т. 1 а.с. 71-73). Згідно даних НБУ офіційний курс гривні до долару США станом на 08 квітня 2014 року складав 11,72 грн за 1 дол. США.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що спірне майно - легковий автомобіль КІА Ceed сторонами придбано за час перебування у шлюбі, за кошти позивача, а тому таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до поданої позивачем ОСОБА_1 щорічної декларації, як особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за 2015 рік, ним відображено автомобіль KIA Ceed 2013 року випуску як такий, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , а не подружжю на праві спільної сумісної власності (т. 1 а.с. 104-112).

В щорічних деклараціях за 2016-2018 роки позивач ОСОБА_1 також зазначає, що автомобіль KIA Ceed 2013 року випуску, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 113-136).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дослідженими доказами, зокрема, письмовими доказами, показаннями свідків, відповідачем ОСОБА_2 спростовані доводи позивача ОСОБА_1 щодо придбання автомобіля KIA Ceed 2013 року випуску за спільні кошти подружжя. Спірний автомобіль KIA Ceed 2013 року випуску був придбаний за власні (особисті) кошти відповідачем ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції також було встановлено, що грошові кошти в сумі 36500 грн станом на кінець грудня 2018 року знаходились на особистому рахунку відповідача № НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (т. 1 а.с. 102).

Колишній чоловік відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 сплачував аліменти на утримання свого сина ОСОБА_5 та добровільно надавав іншу грошову допомогу на утримання сина, перераховуючи кошти ОСОБА_2 . З 2010 року по 2012 рік ОСОБА_4 перераховував грошові кошти на особовий рахунок відповідачки в розмірі 4000грн. на місяць, відкритий в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (т. 1 а.с. 75-87). З 2014 року ОСОБА_4 перераховував грошові кошти на особовий рахунок відповідача, відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на картковий рахунок НОМЕР_3 ….2347 за період з 09.12.2014 року по 02.03.2018 року та на картковий рахунок НОМЕР_3 …..3350 з 20.03.2018 року (т. 2 а.с. 33-39). Так, за період з 09.12.2014 року по 25.05.2015 року ОСОБА_4 перерахував кошти ОСОБА_2 в сумі 31332 грн (т. 2 а.с. 33), з 04.06.2015 року по 05.02.2016 року в сумі 30416 грн (т. 2 а.с. 34), з 01.03.2016 року по 13.01.2017 року в сумі 59288 грн (т. 2 а.с. 35), з 18.01.2017 року по 02.10.2017 року в сумі 30604 грн (т. 2 а.с. 36), з 06.10.2017 року по 02.07.2018 року в сумі 54032 грн (т. 2 а.с. 37), з 05.07.2018 року по 01.04.2019 року в сумі 38081 грн (т. 2 а.с. 38). Перерахування коштів від ОСОБА_1 на картковий рахунок ОСОБА_2 у вказаний період були незначними і становили: 845,75 грн період з 09.12.2014 року по 25.05.2015 року (т. 2 а.с. 33), 10447,50 грн за період з 04.06.2015 року по 05.02.2016 року (т. 2 а.с. 34), 993 грн за період з 01.03.2016 року по 13.01.2017 року (т. 2 а.с. 35), 1500 грн з 06.10.2017 року по 02.07.2018 року (т. 2 а.с. 37).

У 2018 році відповідач відкрила в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» додатковий рахунок № НОМЕР_2 , на якому акумулювала кошти, отримані від ОСОБА_4 як аліменти шляхом їх переведення з карткового рахунку №5168….3350, № НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 96-101).

З виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що з 16.02.2018 року включно по грудень 2018 року ОСОБА_2 поповнювала свій депозит на рахунку № НОМЕР_5 ….4010 з карток №5168….3350, № НОМЕР_4 , де акумулювалися аліменти від ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 96-101). За період з 16.02.2018 року по грудень 2018 року включно ОСОБА_2 поповнила депозит на рахунку № НОМЕР_5 ….4010 шляхом переведення коштів з карток №5168….3350, № НОМЕР_4 на суму 123300 грн. Саме на додатковому рахунку № НОМЕР_2 знаходилась спірна сума грошових коштів в розмірі 36500 грн станом на кінець грудня 2018 року (т. 1 а.с.102, т. 1 а.с. 96).

Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

З матеріалів справи вбачається. що позивач ОСОБА_1 зазначив суму 36500 грн, розміщену на рахунку в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в щорічній декларації за 2018 рік в розділі 12 «Грошові активи» як власність дружини ОСОБА_2 , а не спільну власність сторін (т. 1 а.с.18-24, т. 2 а.с. 40-51). Отже, позивач ОСОБА_1 , декларуючи цей грошовий актив, не включав його до складу спільної сумісної власності.

В щорічно поданих деклараціях позивач ОСОБА_1 зазначав як вид доходу дружини (приватна власність) аліменти, отримані від ОСОБА_4 у 2015 році - 65508 грн, 2016 році - 80663 грн, 2017 році - 113127 грн, 2018 році - 86133 грн (т. 1 а.с. 104-112, т. 2 а.с. 40-74).

Отже, на рахунку № НОМЕР_2 була акумульована сума грошових коштів - 36500 грн, яка була отримана відповідачем від ОСОБА_4 як аліменти на утримання їх сина ОСОБА_5 , і не є спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, місцевий суд вірно зазначив, що кошти на депозитному рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_2 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» формувалися не за рахунок спільних доходів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як подружжя, а за рахунок коштів, отриманих від ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 .

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу фактично зводяться до переоцінки доказів, яким вже була надана належна оцінка судом першої інстанції, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук