Справа № 591/7315/18
Провадження № 2/591/70/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-х осіб: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Канівець Людмила Олександрівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

про визнання недійсним договору дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та застосування двосторонньої реституції -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , 3-х осіб: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Канівець Людмила Олександрівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і, остаточно уточнивши свої позовні вимоги шляхом подачі заяви про зміну підстав позову 19.04.2021 року, мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29.01.2007 року серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради на підставі подання Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради від 27.12.2006 року за №2776, зареєстрованого в КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» 13.09.2007 року, позивачка є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Право власності на частину квартири отримано за наслідками приватизації житла. Позивачка проживає у квартирі з 1996 року та зареєстрована за даною адресою з 06.08.1996 року, іншим житлом вона не забезпечена. Іншими співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 (1/3 частина) та ОСОБА_6 (1/3 частина). Статус квартири визначений як приватна спільна часткова власність.

Відповідач ОСОБА_2 є онуком позивачки ОСОБА_1 .. 29.11.2007 року на підставі нотаріальної довіреності від 29.11.2007 року (приватний нотаріус Канівець Л.О.) ОСОБА_1 доручила ОСОБА_3 вчиняти правочин від неї, як співвласника квартири, яка у своє чергу вчинила правочин у вигляді договору дарування, яким власник 1/3 частини квартири ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 подарувала неповнолітньому на тої час своєму онуку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яку у дар прийняла опікун неповнолітнього ОСОБА_7 - власник 1/3 частини квартири ОСОБА_1 , тобто вона ж сама, отже дарування 1/3 частини квартири від ОСОБА_1 через ОСОБА_3 на користь неповнолітнього ОСОБА_2 від імені якого діє опікун ОСОБА_1 ..

Вказує, що в результаті укладення вказаного договору, вона, ОСОБА_1 , залишилася без права власності на 1/3 частину квартиру (об`єкт права володіння) та позбавилася права власності на єдине житло, але під умови забезпечувального характеру на майбутнє. Заплановане забезпечення на майбутнє її доглядом з боку ОСОБА_2 , який забезпечений правом власності та житлом за рахунок подарованої частини квартири, виявилося неможливим, оскільки ОСОБА_2 засуджений до позбавлення волі та відбуває покарання. Вважає, що вказаний правочин є недійсним. Підставою визнання правочину недійсним застосовані обставини введення в оману дарувальника як відчужувача частини квартири - ст.230 ЦК України.

А тому, просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір дарування 1/3 частини квартири від 29 листопада 2007 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Людмилою Олександрівною та зареєстрованого за №1382 оформленого через представництво на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 29 листопада 2007 року, нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Людмилою Олександрівною та зареєстрованого за №1377, між фізичною особою ОСОБА_3 , як представника дарувальника та ОСОБА_1 , як опікун обдарованого, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , належній на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 січня 2007 року серія НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради на підставі подання Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради від 27 грудня 2006 року за №2776, зареєстрованого в КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» 13 вересня 2007 року. Також просить застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді договору дарування квартири АДРЕСА_1 , шляхом повернення сторін за спірним договором дарування у попередній стан (двостороння реституція), яке існувало між сторонами за змістом вчиненого спірного правочину та відносно статусу співвласника 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 до укладення, підпису, нотаріального посвідчення та державної реєстрації спірного правочину, скасувавши при цьому державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 12.12.2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання на 21.02.2019 року. Підготовче судове засідання відкладалося з різних причин. З 06.12. 2018 року справа перебувала в провадженні судді Кривцової Г.В.. 10.05.2019 року справу передано в провадження судді Клименко А.Я.. 19.04.2021 року представником позивача подано заяву по зміну підстав позову.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Нежевело В.В. в письмовій заяві позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить підготовче судове засідання проводити без її участі та участі позивачки. Також просить за наслідками підготовчого судового засідання ухвалити судове рішення про задоволення позовних вимог за умови, що відповідач визнав позов.

Відповідач ОСОБА_2 про день та час слухання справи повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився. На даний час він перебуває у ДУ «Сумська виправна колонія №116». ОСОБА_2 надав до суду письмову заяву про визнання позову, в якій зазначає, що про обставини дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 йому нічого не відомо. До вчинення договору дарування він особисто не залучався, нотаріуса не відвідував, до комісії по справах дітей не викликався. Рідна бабуся ОСОБА_1 про підстави договору дарування квартири нічого ніколи не розповідала. Про деталі вчинення договору дарування дізнався з позовної заяви від 15.04.2021 року. Особисто йому ніхто не передавав договір дарування, як правовстановлюючий документ на обдаровану річ (1/3 частину квартири). Зі свого боку він готовий до розірвання договору дарування. Перебування у місцях позбавлення волі позбавляє його можливості вчинити нотаріальні дії по розірвання договору дарування. У зв`язку з чим, позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с.141 том 2).

3-ті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Канівець Людмила Олександрівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про день та час слухання справи повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в письмовій заяві повністю підтримали позовні вимоги та вважають, що вони підлягають задоволенню.

Приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Людмилою Олександрівною надані до суду пояснення по справі (а.с.209-215 том 1).

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Судом при розгляді справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29.01.2007 року серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради на підставі подання Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради від 27.12.2006 року за №2776, зареєстрованого в КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» 13.09.2007 року, позивачка є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Право власності на частину квартири отримано за наслідками приватизації житла. Позивачка проживає у квартирі з 1996 року та зареєстрована за даною адресою з 06.08.1996 року, іншим житлом вона не забезпечена. Іншими співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 (1/3 частина) та ОСОБА_6 (1/3 частина). Статус квартири визначений як приватна спільна часткова власність.

Відчуженню позивачкою своєї частини квартири шляхом дарування 1/3 частини передували наступні події.

Рідна дочка позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_8 була у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 . За час спільного життя подружжя ОСОБА_10 ( ОСОБА_10 разом зі спільними неповнолітніми дочками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 приватизували у приватну власність квартиру АДРЕСА_2 . 15.08.1996 року подружжя ОСОБА_14 та ОСОБА_9 розірвали шлюб.

В подальшому, дочка позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_14 від іншого чоловіка народила сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач - досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачка ОСОБА_1 прийняла народженого ОСОБА_2 як рідного онука.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_14 померла.

Після смерті ОСОБА_14 відкрилася спадщина на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 18.11.2005 року №2-840/2005 задоволений позов ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_15 батьківський прав стосовно неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду вирішено залишити дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживати разом з бабусею ОСОБА_1 .

Розпорядженням Зарічної районної в місті Суми адміністрації від 21.12.2005 року №103 «Про встановлення опіки над малолітнім» ОСОБА_1 призначено опікуном неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому, неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає та забезпечений житлом у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , але при цьому залишається потенційним спадкоємцем на майно після смерті рідної матері, в тому числі на 1/4 частину квартири за адресою по АДРЕСА_4 .

Співвласники квартири за адресою по АДРЕСА_4 , та заінтересовані особи починають постійно нав`язувати питання про тягар утримання квартири, необхідність грошей на інші сімейні потреби, а тому краще позбутися квартири, а отримані кошти від квартири розділити між співвласниками.

В 2006 році ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_16 , разом з ними ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_9 позиваються до Сумської міської ради, треті особи нотаріальна контора та БТІ про визначення часток у спільній сумісній квартирі, визнання права власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_4 в порядку спадкування.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19.05.2006 року №2-1924/2006р. встановлено факт належності квартири АДРЕСА_5 , з визначенням часток по 1/4 між співвласниками квартири та по 1/12 частин за спадкоємцями після смерті ОСОБА_14 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На ОСОБА_1 , як рідній матері померлого співвласника ОСОБА_8 (рідна дочка), частка не визначалася.

Після проведення державної реєстрації на квартиру з урахуванням визначених часток, ОСОБА_1 починають активно умовляти продати квартиру та надати згоду на продаж частини квартири, яка належить неповнолітньому внукові ОСОБА_17 для отримання грошей від продажу квартири, але при цьому із забезпеченням малолітнього внука - підопічного ОСОБА_7 за рахунок 1/3 частини квартири ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Без забезпечення постійного та належного житла малолітнього ОСОБА_7 здійснення будь-якого правочину відносно квартири АДРЕСА_5 , неможливий.

Під мотивом умовляння для дарування квартири на малолітнього онука ОСОБА_7 наводяться аргументи забезпечення на майбутнє доглядом бабусі (позивача) з боку ОСОБА_2 , який забезпечений житлом за рахунок частини квартири бабусі.

Розпорядженням Зарічної районної в місті Суми адміністрації від 28.09.2007 року №179 «Про надання дозволу на укладення майнових угод за участю малолітніх та неповнолітніх, що проживають у Зарічному в міста Суми районі» надано право опікуну ОСОБА_1 на продаж 1/12 частини квартири АДРЕСА_2 (співвласність неповнолітнього ОСОБА_7 за рішенням суду) та одночасно дарування 1/3 частини квартири ОСОБА_1 безпосередньо неповнолітньому ОСОБА_17 . Підстава: «у зв`язку з сімейними обставинами».

Тобто, ОСОБА_1 у 2007 році погіршила свої житлові умови шляхом відчуження 1/3 частини приватизованої квартири, але зі збереженням права проживання та паспортної реєстрації у даній квартирі.

29.11.2007 року квартира АДРЕСА_2 продана покупцю ОСОБА_18 на підставі договору купівлі - продажу серії ВКВ №627955, з нотаріальним посвідченням нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О..

29.11.2007 року на підставі нотаріальної довіреності від 29.11.2007року (приватний нотаріус Канівець Л.О.) ОСОБА_1 доручила ОСОБА_3 вчиняти правочин від неї, як співвласника квартири, яка у своє чергу вчинила правочин у вигляді договору дарування, яким власник 1/3 частини квартири ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 подарувала неповнолітньому на тої час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яку у дар прийняла опікун неповнолітнього ОСОБА_7 - власник 1/3 частини квартири ОСОБА_1 , тобто вона ж сама, отже дарування 1/3 частини квартири від ОСОБА_1 через ОСОБА_3 на користь неповнолітнього ОСОБА_2 від імені якого діє опікун ОСОБА_1 ..

На підставі всіх наведених обставин, 29.11.2007 року приватним нотаріусом (приватний нотаріус Канівець Л.О.) укладається, оформлюється та посвідчується нотаріальний договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , серії ВКВ №627958, зареєстрованого у реєстрі за №1382, який підписується сторонами - фізичною особою ОСОБА_3 як «Представник Дарувальника» на підставі нотаріальної довіреності від ОСОБА_1 , та самої ОСОБА_1 як « ОСОБА_19 » неповнолітнього ОСОБА_7 .

Відповідно до пояснень приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О. (а.с.209-211 том 1): « ОСОБА_1 являлась опікуном малолітнього ОСОБА_7 , і зобов`язана була прийняти дар за договором від його імені і одночасно дарувальником квартири, то вона надала довіреність ОСОБА_3 на дарування від її імені 1/3 частки квартири на виконання розпорядження Зарічної районної в м. Суми адміністрації від 28.09.2007 року за №179...».

За наслідками відбутих подій ОСОБА_1 залишилася без права власності на 1/3 частину квартиру (об`єкт права володіння) та позбавилася права власності на єдине житло, але під умови забезпечувального характеру на майбутнє.

Заплановане забезпечення на майбутнє доглядом бабусі з боку ОСОБА_2 , який забезпечений правом власності та житлом за рахунок подарованої частини квартири бабусі, виявилося неможливим, з огляду на наступні обставини.

14.02.2018 року вироком Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_2 визнається винним за скоєння кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією по ч.2 ст.185, 69,71 КК України і йому призначено покарання у виді 120 годин громадських робіт.

14.08.2018 року вироком Ковпаківського районного суду м. Суми по справі №592/2967/18 ОСОБА_2 визнається винним за скоєння кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією по ч.2 ст.186, ст.71, 72 КК України і йому призначається покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки п`ять днів. . .

06.11.2018року вироком Зарічного районного суду м. Суми по справі №591/5412/18 ОСОБА_2 визнається винним за скоєння кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією по ч.2 ст.186, ч.4 ст. 70, ч.1 ст.72 КК України з призначенням кримінального покарання остаточно у вигляді п`яти років позбавлення болі.

На даний час ОСОБА_2 відбуває покарання в ДУ «Сумська виправна колонія №116».

В межах кримінального провадження Ковпаківського районного суду м. Суми по справі №592/2967/18 в рахунок задоволення цивільного позову стягнуто на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 відшкодуванні завданої майнової шкоди в розмірі 31323,06 грн.. Відкрите виконавче провадження №57537949 та постановою Ковпаківського ВДВС від 29.10.2018року накладений арешт на все майно ОСОБА_2 .

Згідно ст. 717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ст.233 ЦК правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Для визнання недійсним правочину за ст. 233 ЦК України під терміном «вплив тяжкої обставини» та «вкрай невигідні умови» треба розуміти:

1) наявність у особи, що вчинює правочин, тяжких обставин (хвороба, смерть рідної людини, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини) - у випадку з ОСОБА_1 смерть рідної дочки та залишення без батьківського піклування неповнолітньої дитини 5 років;

2) правочин, повинен бути вчинений саме для усунення та/ або зменшення тяжких обставин - забезпечення малолітньої дитини житлом за власне житло та право власності зі сподіванням на догляд, утримання та допомогу у похилому віці;

3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки;

4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Також, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених ст.233 ЦК України, є доведення в судовому процесі нерозривного причино - наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні.

Відповідно до правого висновку Верховного Суду України у справі №6-551цс16 про те, що відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом зазначених норм матеріального права при укладанні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного. Разом з тим правочин, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особі їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 2.08.2018р. №918/341/16, від 12.06.2019р. №910/11503/18.

Як зазначено в п.8 ППВСУ від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину.

Згідно п.19 ППВСУ від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

З роз`яснень, викладених у п.23 ППВСУ від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно; без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Що стосується вкрай невигідних умов:

1) ці невигідні умови безпосередньо мають бути пов`язані з обставинами вчинення правочину. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість вирішити ту проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її це зробити;

2) умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними, тобто такі умови мають бути явно кабальними для особи;

3) хоча ЦК і не встановлює, чого саме мають стосуватися умови правочину, однак з аналізу цієї норми випливає, що це насамперед ціна або інші обтяжливі для особи обов`язки. Для доведення вкрай невигідних умов вчинення правочину особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було о вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжка обставина є оціночною категорією і має визнаватися судом з урахуванням всіх обставин справи.

Правочин, що вчиняється особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризується тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

В постановах ВСУ у справах №6-232цс14 та №6-9цс14 також містяться висновки про те, що збіг важких обставин, а саме: смерть дитини, важкі захворювання, похилий вік, інвалідність, самотність і безпорадність, потреба у сторонній допомозі, - спонукали позивачів укласти договір дарування квартири на украй невигідних умовах, позбавивши тим самим себе єдиного житла, є основою для визнання цього договору дарування недійсним відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України. Ця стаття не передбачає обмежень або заборон із застосування до окремих правовідносин, що випливають із договору дарування.

Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Тобто, визнання недійсним договору дарування тягне за собою повернення сторін договору у первісний стан згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України.

За роз`ясненнями п. 10 ППВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша ст. 216 ЦК України) застосовується лише у разу наявності між сторонами украденого договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи викладене, права позивача порушені та підлягають захисту в суді.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 215, 216, 233, 236, 321, 391, 717 ЦК України, ст. ст. 11 -13, 81, 133, 141, 200, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-х осіб: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Канівець Людмила Олександрівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та застосування двосторонньої реституції - задоволити.

Визнати недійсним з моменту укладення договір дарування 1/3 частини квартири від 29 листопада 2007 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Людмилою Олександрівною та зареєстрованого за №1382 оформленого через представництво на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 29 листопада 2007 року, нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Людмилою Олександрівною та зареєстрованого за №1377, між фізичною особою ОСОБА_3 , як представника дарувальника та ОСОБА_1 , як опікун обдарованого, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , належній на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 січня 2007 року серія НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради на підставі подання Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради від 27 грудня 2006 року за №2776. Зареєстрованого в КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» 13 вересня 2007 року.

Застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді договору дарування квартири АДРЕСА_1 , шляхом повернення сторін за спірним договором дарування у попередній стан (двостороння реституція), яке існувало між сторонами за змістом вчиненого спірного правочину та відносно статусу співвласника 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 до укладення, підпису, нотаріального посвідчення та державної реєстрації спірного правочину, скасувавши при цьому державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 серпня 2021 року.

СУДДЯ А.Я.КЛИМЕНКО