Справа № 490/6599/21
н/п 2/490/4057/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

27 серпня 2021 року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Шолох Л.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління державної Казначейської служби України у Миколаївській області про повернення помилково зарахованих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління державної Казначейської служби України у Миколаївській області, в якому просить стягнути з відповідача 18 870 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову позивач вказує, що з нього було безпідставно стягнуто на рахунок Корабельного ВДВС м. Миколаєва ПМУМЮ (м. Одеса) виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій в розмірі 18 870 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як визначено пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

За вимогами п. 4 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

На спірні правовідносини поширюється саме Закон України «Про виконавче провадження», згідно зі ст. 1 якого, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 та 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Вказана позиція, зокрема в частині оскарження постанов про стягнення виконавчого збору, витрат пов`язаних з проведенням виконавчих дій, підтверджується висновками ВС КЦС у справі №681/1637/18 від 16.09.2019 року.

Із зазначеного слідує, що вимоги ОСОБА_1 підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства окружним адміністративним судом, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що спірні правовідносини виникли з приводу безпідставного стягнення з позивача виконавчого збору та витрат пов`язаних із вчиненням виконавчих дій.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної Казначейської служби України у Миколаївській області про повернення помилково зарахованих коштів.

Роз`яснити позивачу, що ця справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства окружним адміністративним судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя Л.М. Шолох