Справа № 168/274/21
Провадження № 2-з/168/1/21
У Х В А Л А

про відому в забезпеченні позову

19 квітня 2021 року суддя Старовижівського районного суду Волинської області Хаврона О.Й., розглянувши в смт.Стара Вижівка Волинської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 до пред`явлення позову відповідно до ч.2 ст. 150 ЦПК звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.

У заяві вказує, що є власником нерухомого майна житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.1992 р. Для обслуговування даного житлового будинку за ним рахується земельна ділянка в розмірі 0,01 га, що підтверджується довідкою сільської ради.

23.03.2021 р. йому стало відомо, що настоятель монастиря ОСОБА_2 разом з іншими невідомими йому особами руйнує вказаний належний заявнику житловий будинок, розбираючи стіни, дах, демонтує підлогу, пояснюючи свої дії тим, що заявнику неправомірно продали цей будинок. Внаслідок таких дій будинок майже зруйнований, відсутнє перекриття, дах, вікна, частково зруйнована веранда, зникли речі з будинку. З приводу вказаного факту він звернувся в поліцію, однак, незважаючи на заборони поліції та відкриття кримінального провадження, відповідач продовжує руйнувати будинок, що зумовило звернення до суду із заявою про забезпечення позову, наймає людей, які розбирають будинок. Орієнтовна сума збитків становить 200 000 грн. Вказані події висвітлені в мережі Інтернет. ОСОБА_1 має намір звернутись до суду з позовом для захисту майнових прав, тому просить вжити наступні заходи забезпечення позову, а саме: заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим юридичним/фізичним особам вчиняти дії щодо демонтажу, розбирання, знесення чи в інший спосіб припинення використання будинку; накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_2 . Необхідність застосування заходів забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що дії відповідача із руйнування нерухомого майна можуть призвести до неможливості реального поновлення інтересів позивача, у разі задоволення позову, а для їх відновлення необхідно буде докласти значних додаткових зусиль та витрат.

Розгляд заяви про забезпеченняпозову здійснюється без повідомлення учасників справи відповідно до вимог ст.153 ЦПК України.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, приходжу до такого висновку.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності (ч. 1 ст. 151 ЦПК України).

П. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

ОСОБА_3 у заяві про забезпечення позову повідомляє, що предметом позовної заяви, яку він подаватиме до суду, будуть такі вимоги: зобов`язання ОСОБА_2 припинити вчинення дій спрямованих на руйнування належного йому будинку та зобов`язання останнього відновити зруйновані елементи будинку та привести будинок до належного стану, який був властивий будинку до вчинення незаконних дій.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 також просить зобов`язати заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим юридичним/фізичним особам вчиняти дії щодо демонтажу, розбирання, знесення чи в інший спосіб припинення використання будинку;

Разом з тим, згідно з ч.10 ст.150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Вимога забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо демонтажу, розбирання, знесення будинку є тотожною задоволенню однієї з позовних вимог, які будуть в майбутньому заявлені, без вирішення спору по суті, тобто у випадку задоволення в цій частині заяви про забезпечення позову, суд фактично передчасно вирішить питання майбутньої позовної вимоги по суті, що є недопустимим та суперечить нормам цивільно процесуального законодавства, а саме вимогам ч.10 ст.150 ЦПК України.

Вказаний факт підтверджує також в заяві ОСОБА_1 , зазначаючи, що таким чином буде вирішено частину позовних вимог. Посилання на те, що від такої позовної вимоги він в подальшому відмовиться, не може бути для суду підставою для порушення при забезпеченні позову положень ч.10 ст. 150 ЦПК.

Інша вимога заяви про забезпечення позову - накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_2 , також не може бути задоволена.

Так, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність безпосереднього зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч.4 ст.150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно (активи) або грошові кошти неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (крім ліквідації банку за рішенням його власників), а також на майно (активи) або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Разом з тим, у заяві про забезпечення позову не зазначено на які саме грошові кошти відповідача, на яких рахунках та у якому банку вони знаходяться, а також не надано доказів на підтвердження належності таких грошових коштів на праві власності відповідачу. Окрім того, у заяві не зазначено на яке саме майно позивач просить накласти арешт і де воно знаходиться, та не надано доказів на підтвердження права власності відповідача на таке майно, не зазначено вартість майна. Вказані обставини позбавляють суд можливості визначити співмірність такого способу забезпечення позову як накладення арешту на все майно, в тому числі грошові кошти, належне ОСОБА_2 та позовних вимог.

Також слід звернути увагу, що ОСОБА_1 вказане нерухоме майно належить на праві власності, його право власності не оспорено і не скасовано.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

З урахуванням викладеного, обрані заявником види забезпечення позову не можна визнати обґрунтованими та такими, що можуть бути відповідно до закону застосовані в даній ситуації.

Відтак в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у спосіб обраний ним слід відмовити, що не позбавляє його можливості звернутись з заявою забезпечення позову з інших підстав чи іншими способами.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Старовижівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Суддя О. Й. Хаврона