Ухвала

02 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 177/1163/16-ц

провадження № 61-13952ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Криворізької райдержадміністрації, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права власності.

У червні 2016 року ОСОБА_2 , уточнивши позовні вимоги, просив суд: встановити факт його проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з квітня 2004 року до травня 2015 року; визнати їх з ОСОБА_1 спільною сумісною власністю будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :02:003:0001, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0375 га, кадастровий номер :02:003:0002, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ним право власності на вказане майно.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2018 року постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

У червні 2019 року ОСОБА_2 подав до суду уточнену позовну заяву та просив суд; встановити факт його проживання з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з квітня 2004 року по травень 2015 року; визнати спільною сумісною власністю з ОСОБА_1 домоволодіння АДРЕСА_1 ; земельні ділянки площею 0,25 га та 0,0375 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства відповідно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення І поверху загальною площею 35,1 кв. м, у тому числі, приміщення офісу № 61-2-61-5, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення І поверху загальною площею 40 кв. м, у тому числі, приміщення офісу № 61-6-61-9, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 58,4 кв. м; земельну ділянку площею 0,1 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 60,4 кв. м; квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 101,2 кв. м, житловою площею 59,2 кв. м; нежитлове приміщення, загальною площею 143,5 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 ; нежитлове приміщення офісу та салону краси, загальною площею 172,4 кв. м., вбудоване у І поверх житлового будинку АДРЕСА_7 (приміщення 41), розподіливши спільно нажите майно між ним та ОСОБА_1 , визнавши за кожним право власності на 1/2 частину вказаного майна.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області

від 13 серпня 2019 року уточнену позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області

від 26 вересня 2019 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року, уточнену позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали суду).

Постановою Верховного Суду від 05 серпня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду (вирішення питання про відкриття провадження у справі) до суду першої інстанції.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 направлено до Київського апеляційного суду для визначення підсудності місцевим загальним судом м. Києва.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року у визначенні підсудності позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права власності відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2020 року у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року відмовлено на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року вказану справу прийнято до провадження. Постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 у липні 2021 року звернулася до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2021 року прийнято уточнену позовну заяву ОСОБА_2 до розгляду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції, яка відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

У серпні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2021 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2021 року скасувати та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, передбачені частиною першою статті 353 ЦПК України.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Встановивши, що ухвала Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року про прийняття справи до провадження не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України підстав для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

Підстави вважати, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, відсутні, тому право заявника на доступ до правосуддя судом апеляційної інстанції порушено не було.

При цьому повернення апеляційної скарги, яка подана на ухвалу суду першої інстанції, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, не позбавляє заявника права на апеляційне оскарження та не порушує його права на судовий захист, оскільки він не позбавлений можливості включити свої заперечення на таку ухвалу до апеляційної скарги на судове рішення по суті справи у разі його незгоди з таким рішенням.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження № 14-190цс19) зроблено висновок про те, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення. Заперечення учасників процесу щодо наявності підстав для залишення заяви без розгляду мають розглядатися судом при оскарженні рішення, ухваленого по суті спору. У зв`язку із цим право на суд, одним із аспектів якого є право доступу, в аспекті апеляційного оскарження ухвали про відмову у залишенні заяви без розгляду, підлягає обмеженню, яке застосовується з легітимною метою та зберігає пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження № 61-19138сво18).

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на зміст оскаржуваного судового рішення та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Криворізької райдержадміністрації, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права власності відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк