Дата документу 27.08.2021 Справа № 334/4268/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/4268/20 Головуючий у 1-й інстанції: Філіпова І. М.
провадження № 22-ц/807/1951/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву б/н від 30.09.2011р., підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. Цією заявою відповідача підтверджується, що він був повністю проінформаний про умови кредитування, які були йому надані в письмовій формі. При укладанні договору сторони керувалися положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладанні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, який відповідно до п.1.1.52 договору є короткостроковим кредитом та надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною картою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до п. 2.1.1.12.3 договору. На підставі п. 2.1.1.5.5 договору відповідач зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.12.7.2 договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, визначеному Тарифами, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, з розрахунку 360 календарних днів на рік. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно з п. 2.1.12.6.2 договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених у Тарифах, що діють на дату нарахування.

Відповідач порушив умови договору, у зв`язку з чим станом на 17.05.2020р. заборгованість становить 102 520,56 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 73 455, 17 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 29 065, 39 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 21 000 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним встановленням тих обставин, які суд вважав доведеними, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Узагальненими доводами скарги банку є те, що висновки суду про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості не відповідають матеріалам справи, у які ним надано достатньо доказів про умови кредитного договору, отримання кредитних коштів відповідачем та їх неповернення останнім, про розмір заборгованості, а саме: анкета-заява, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, розрахунок заборгованості, виписка про рух коштів по картрахунку відповідача, світлини з зображенням відповідача з карткою, довідка про кредитний ліміт, довідка про картки, видані відповідачу.

У доповненнях до апеляційної скарги, які прийняті апеляційним судом до сумісного розгляду зі скаргою, банк також зазначає, що судом неправильно вирішено питання про обґрунтованість стягнутого розміру витрат відповідача на правову допомогу, оскільки витрати часу на складення процесуальних документів адвокатом невиправдано завищені та не підтверджені належним чином.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що суд на підставі повного та всебічного дослідження наданих банком доказів дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з чим повністю погоджується відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких відповідно до вимог ч. 6 статті 19 ЦПК України належать нескладні справи та справи з ціною позову, що не перевищує ста

мінімальних розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

14.06.2018р. відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується копією статуту позивача.

Судом встановлено, що відповідач звернувся до ПАТ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 30.09.2011р., згідно якої відповідач погодився, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складають між банком та відповідачем договір про надання банківських послуг.

Частина анкети у розділі «Додаткова інформація (обов`язкова для отримання кредиту/кредитної картки)» не заповнена, та у розділі про бажаний банківський продукт вказано «ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанка бажаю оформити на своє ім`я» та проставлена відмітка навпроти продукту «сберкнижка (депозит)» ( а.с. 32).

Суд зазначив, що банк в позовній заяві наголошував, що на підставі вказаної анкети-заяви відповідачу був наданий кредитний ліміт, яким остання користувалась за допомогою отриманої картки на умовах Тарифів Приватбанку, Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких їй здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Але недобросовісно виконувала умови кредитного договору в частині поповнення картки для погашення заборгованості за використаним кредитом та нарахованими відсотками.

У зв`зку із зазначеним банк здійснив розрахунок заборгованості, згідно з яким у ОСОБА_1 станом на 17.05.2020р. виникла заборгованість за кредитним договором б/н від 30.09.2011р. у розмірі 102 520,56 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 73 455, 17 грн., заборгованості за простроченими відсотками 29 065,39 грн.

Суд вказував, що у позовній заяві не зазначено розмір процентної ставки за кредитним договором, розмір кредитного ліміту, а також інші істотні умови кредитного договору. Але відповідач категорично заперечує укладання такого договору, та вказує, що нею на підставі вказаної анкети-заяви від 30.09.2011р. було оформлено картку для виплат як пенсійну.

З`ясовуючи обставини у справі та визначаючи дійсні відносини між сторонами, суд зазначав, що з анкети-заяви про приєднання до Умов та привал надання банківських послуг від 30.09.2011р. взагалі не вбачається, що між сторонами укладався кредитний договір, а також у ній відсутні умови, на яких він укладався (розмір кредитного ліміту, процентна ставка, строк кредитування, інші складові тощо).

Суд встановив, що відповідно до довідки банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, старт карткового рахунку ОСОБА_1 відбувся 13.12.2013р. з встановленням кредитного ліміту в розмірі 15 000 грн., яки був змінений банком в цей же день шляхом збільшення до 25 000,00 грн., 31.01.2017р. кредитний ліміт збільшено до 29 400,00 грн., 30.12.2019р. кредитний ліміт 0,00 грн.

Суд вважав, що такі обставини не відповідають обставинам, викладеним у позовній заяві, оскільки позивач стверджує, що кредитний договір було укладено 30.09.2011р. Між тим, згідно довідки банку на ім`я ОСОБА_1 були оформлені картки: № НОМЕР_1 із датою відкриття 16.01.2007р., № НОМЕР_2 з датою відкриття 18.12.2012р., № НОМЕР_3 з датою відкриття 13.12.2013р., № НОМЕР_4 з датою відкриття 04.07.2017р.

Суд вважав, що такі обставини не узгоджуються з позовними вимогами, та банк в такому разі не довів, що згідно з анкетою-заявою від 30.09.2011р. відповідачем було отримано саме кредитну картку із встановленням на неї кредитного ліміту.

Також суд визнав, що банк не підтвердив належним чином того, що відповідач скористалася послугами «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка», не довівши жодними доказами факту підключення вказаних послуг відповідачу, ознайомлення відповідача з умовами їх надання, крім виписки по рахунку, яка підтверджує лише факт списання коштів з рахунку відповідача на погашення коштів за вказаними послугами.

Щодо визначення істотних умов кредитного договору Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку, до яких приєдналась відповідач, підписавши анкету-заяву від 30.09.2011р., то суд не прийняв їх як складові кредитного договору, навівши наступне мотивування.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг.

До матеріалів позовної заяви долучено копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та «Універсальна Gold», але неможливо встановити, який саме тариф собі обрав і на який погодився відповідач, та якою карткою користувався.

Позивач хоча і долучає довідку з інформацією про надані картки відповідачу, однак в ній відсутні дані про те, якими саме ці кратки були і відповідно яким тарифом останній користувався.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», розміщені на сайті, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони укладали кредитний договір, обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов було ознайомлено відповідача, який при цьому погодилася з ними, підписуючи Заяву.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про укладення кредитного договору, конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті - заяві домовленості сторін про встановлення кредитного ліміту, встановлення процентів за користування кредитом, сплату заборгованості за відсотками за користування кредитом, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, встановивши вище наведені обставини та навівши аналіз документів, які надані банком, суд вважав, що банком не доведено укладення кредитного договору з відповідачем та його умови.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що суд безпідставно не визнав Умови та правила надання банківських послуг та тарифи банку складовими кредитного договору, не взяв до увагу виписку про рух коштів по картрахунку, якою належним чином підтверджується отримання кредитних коштів, користування ними та часткове погашення кредиту та відсотків відповідачем.

Вказані доводи колегія визнає обґрунтованими лише частково, погоджуючись з висновками та їх вмотивуванням в частині того, що Умови та правила надання банківських послуг та тарифи банку не можна вважати складовими кредитного договору.

Так, колегія погоджується з тим, що, оскільки за приписами ст. 1055 ЦК України кредитний договір може бути укладений лише у письмовій форма та її недотримання тягне за собою його нікчемність, то узгодженими умовами між сторонами такого договору можуть бути лише підписані умови.

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи Приватбанку не підписані відповідачем, а остання заперечує ознайомлення з ними як складовими договору, то суд обґрунтовано не визнав їх частиною договору.

В той же час, колегія вважає, що суд безпідставно не прийняв до уваги виписку про рух коштів по картрахунку відповідача, яка є первинним бухгалтерським документом, що слідує з Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції № 578/5 від 12.04.2012р.

З огляду на це колегія вважає за необхідне іншим чином встановити відносини між сторонами у справі.

Так, анкета-заява від 30.09.2011р. має назву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, а тому споживач може на її підставі в будь-який момент замовити та придбати банківський продукт, в тому числі кредит, зокрема, не один як то пенсійна карта, а декілька та у різний період часу.

Встановлено, що банком надані відомості про отримані ОСОБА_1 в Приватбанку картки. Але картка № НОМЕР_1 , видана 16.01.2007р., не може відноситись до анкети-заяви від 30.09.2011р., а картка № НОМЕР_2 , видана 18.12.2012р., не є кредитною, оскільки встановлення кредитного ліміту пов`язано саме із виданням карти № НОМЕР_3 із датою відкриття 13.12.2013р. та встановленням кредитного ліміту саме 13.12.2013р.А тому рух коштів по картам №№ НОМЕР_1 і НОМЕР_2 хоча і відображено увиписці, але ці картки не можуть бути враховані як докази кредитних відносин за цієї анкетою-заявою, як то і визначена по ним заборгованість.

Проте, картки, видані пізніше дати підписання анкети-заяви, вважаються придбанням банківського продукту на її підставі.

З довідки про кредитний ліміт встановлено, що старт карткового рахунку за анкетою-заявою від 30.09.2011р. відбувся 13.12.2013р на картку № НОМЕР_3 , а зміна креди-

тного ліміту відбувалась наступним чином: 13.12.2013р. встановлено ліміт 15 000 грн., 13.12.2013р. його збільшено до 25 000 грн., 31.01.2017р. збільшено до 29 400 грн., 30.12.2019р. анульовано ( а.с. 29, 31).

Оскільки виписка про рух коштів є первинним бухгалтерським документом, то по ній слід відслідковувати, чи користувалась ОСОБА_1 вказаною карткою, з якою був пов`язаний кредитний ліміт № НОМЕР_3 зі строком дії з 13.12.2013р. по 06/17, та перевипущеною після неї карткою № НОМЕР_4 зі строком дії до 05/21, а також кредитними коштами.

З виписки про рух коштів вбачається, що ОСОБА_1 користувалась цими картками, знімаючи кошти готівкою та сплачуючи за товари і послуги, а також здійснювала поповнення цих карток як готівкою, так і переказами з інших карт. Та всі проведені транзакції/платежі фіксувались у виписці. Тому колегія вважає, що надання кредитних коштів належним чином підтверджено позивачем, а також користуванням ними відповідачем.

Враховуючи, що колегія погодилась з висновками суду, що істотні умови кредитування не були погоджені між сторонами, то в такому разі слід з`ясувати, скільки кредитних коштів фактично було витрачено відповідачем та скільки внесено на рахунок для погашення кредиту, але без врахування до тіла кредиту списаних банком коштів на погашення нарахованих відсотків, які не були узгоджені як істотні умови договору.

Аналізом виписки про рух коштів та власним підрахунком колегія встановила, що, починаючи з дня встановлення кредитного ліміту з 13.12.2013р. (без врахування списаних банком коштів, які зараховані на тіло кредиту як заборгованість) та станом на дату визначення банком заборгованості 17.05.2020р. відповідач фактично скористалась кредитними коштами на суму 88 143,59 грн., а здійснила погашення кредиту на суму 139 106,44 грн. Тобто фактично отримана сума кредиту повністю погашена відповідачем.

При цьому, колегія не враховує створену проводку пакетом GROUPDEALS, згідно якої 13.12.2013р. на картку відповідача № НОМЕР_3 було перекинуто заборгованість у розмірі 10 638,79 грн., оскільки вказана заборгованість не була використана відповідачем саме за цією карткою, на яку був вперше встановлений кредитний ліміт, а тому до спірних правовідносин вказана заборгованість не відноситься.

У такому разі колегія визнає необґрунтованими вимоги банку: по тілу кредиту заборгованість відсутня, а відсотки нараховано банком неправомірно як такі, що не погоджувались зі споживачем як істотні умови договору.

Зважаючи на все вище наведене, колегія визнає частково обґрунтованими доводи банку, що кредит був наданий та отриманий позивачем, але позов щодо стягнення заборгованості визнається необґрунтованим, оскільки заборгованості за кредитом у відповідача не мається, у зв`язку з чим відповідно до приписів п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України мотивувальну частину оскаржуваного рішення суду слід змінити, виклавши її у редакції цієї постанови.

Що стосується доповнень до апеляційної скарги в частині завищеного розміру стягнутих витрат на правову допомогу, то колегія, перевіривши ці доводи, дійшла наступного.

Згідно ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати. пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до вимог статі 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина 3 цієї норми вказує, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до приписів частин 5, 6 ст. 137 ЦПКУ, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що 28.05.2020р. між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Данила Тивовенка «Пріоритет» укладено договір № 28/08 про надання професійної правничої допомоги, згідно з яким правову допомогу відповідачу надавав адвокат Тивоненко Д.Р. (а.с. 86-87).

Справа розглядалась судом в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Згідно акту № 1 адвокатом були надані наступні послуги: 1. Консультація щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку 3 години, вартість 3000 грн; 2.Складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи - 1 година, вартість 500,00 грн; 3.Ознаймлення з матеріалами справи 3 години, вартість 3000 грн,; 4.Складання відзиву на позовну заяву 5 годин, вартість 5000 грн.; 5.Складання заяви про застосування строків позовної давності 1 година вартість 1000,00 грн.; 6.Підготовка до подачі до канцелярії суду, у тому числі роздрукування документів, добірка та сканування письмових доказів, завіряння копій документів 2 години, вартість 1000,00 грн.; 7.Представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 16.09.2020 року 2500 ,00 грн. Загальна ціна наданих послуг становить 16 000 грн.

Згідно акту № 2 адвокатом були надані послуги: 1.Складання заперечень на відповідь на відзив 5 годин, вартість 5000,00 грн.; 2.Підготовка до подачі до канцелярії суду, у тому числі роздрукування документів, добірка та сканування письмових доказів, завіряння копій документів 2 години, вартість 1000,00 грн.; 3.Представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 19.10.2020 року та 26.11.2020 року 4000,00 грн. Загальна ціна наданих послуг становить 10 000,00 грн.

Згідно акту № 3 адвокатом були надані послуги: 1. Представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 20.01.2021 року 2000,00 грн.

При визначенні суми компенсації вказаних витрат суд виходив, як ним зазначено, з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Остаточно визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд вказував, що витрати у вигляді представництва інтересів клієнта в судових засіданнях, надання консультацій та складання процесуальних документів, зокрема, відзиву та заперечень, заслуговують на увагу, оскільки були здійснені адвокатом в інтересах клієнта та були необхідними та обґрунтованим для надання правничої допомоги відповідачу, тому суд стягнув з позивача ці витрати в сумі 21 000, 00 грн.

Колегія наголошує на тому, що Перелік та вартість послуг за договором про надання правової допомоги від 08.09.2020р., Акт № 1 надання послуг від 11.09.2020р., Перелік вартості послуг за договором від 24.11.2020р., Акт № 2 надання послуг від 25.11.2020р., Акт № 3 надання послуг за договором від 21.12.2020р., квитанції до прибуткового касового ордеру містились у матеріалах справи (а.с. 88,89, 195, 223, 224-225), але банк не заявляв клопотання про їх зменшення та не доводив в ході розгляду справи судом першої інстанції не співмірності цих витрат, як це передбачено ч.ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України.

Тому суд самостійно перевірив ці обставини та зменшив розмір витрат з 28 000 грн. до 21 000 грн.

Неспівмірним витрачений час, визначений адвокатом, банк вказує щодо вчинення наступних процесуальних дій: складання відзиву 5 годин, складання заперечень на відповідь на відзив 5 годин, складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи 1 година, складання заяви про застосування строку позовної давності 1 година, підготовка документів (роздрукування, звіряння тощо) двічі по 2 години, консультація клієнта 3 години.

Колегія частково погоджується з апеляційною скаргою в цій частині.

Так, якщо відзив на позовну заяву в дійсності є аргументованим, змістовним, з посилання на правові позиції Верховного Суду та має великий обсяг, а тому витрачений час у 5 годин є співмірним з цими критеріями, то заперечення на відзив мають невеликий обсяг та нескладну аргументація, а тому 5 годин для такого документу дійсно є завищеним часом Колегія вважає, що обґрунтованим буде 1 година витраченого на його складання часу.

Погоджується також колегія і щодо завищеного часу на складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи, яку можливо скласти за 15 хвилин, але визначено адвокатом 1 година, а також забагато часу у розмірі 4 годин на перевірку та роздрукування заяв по суті справи, для всього обсягу яких достатньо всього загалом 2 годин.

Інший час, який оспорюється банком, колегія вважає обгрунтовано витрачено адвокатом на вчинення процесуальних дій, спрямованих на надання правової допомоги.

З урахуванням вказаного підлягають зменшенню такі витрати: на заяву про ознайомлення з матеріалами справи з 500 грн. до 125 грн., складання заперечень на відзив з 5000 грн. до 1000 грн., підготовка документів з їх роздрукування, завіряння, добірки та сканування з 2 000 грн. до 1 000 грн. Загалом витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню на 5 375 грн., а тому до стягнення за правову допомогу на стаді розгляду справи судом першої інстанції слід залишити витрати на суму 21 000 5 375 = 15 625 грн.

Судом апеляційної інстанції при вирішення питання щодо розподілу судових витрат на стадії апеляційного провадження враховується, що банку відмовлено в задоволенні апеляційної скарги та позову, а тому судовий збір покладається на самого позивача та компенсації не підлягає.

Адвокат відповідача ОСОБА_1 Тивоненко Д.Р. просить стягнути з банку на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу, понесені на стадії апеляційного провадження.

Згідно з Переліком та вартістю послуг за договором від 06.05.2021р. на стадії апеляційного провадження адвокатом виконано: консультування щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку у суді апеляційної інстанції шляхом проведення двох зустрічей з клієнтом, добірки і аналізу норм чинного законодавства щодо спірних правовідносин, вивчення судової практики Верховного Суду витрачено 2 години, вартість 2000 грн., складання відзиву на апеляційну скаргу 5 годин, вартість 5000 грн., підготовка до подачі апеляційної скарги до канцелярії суду (роздрукування, добірка матеріалів, письмових доказів для долучення до скарги, звіряння копій документів) 2 години, вартість 1000 грн.

Дослідивши вказаний Перелік та вартість послуг, колегія вказує, що апеляційну скаргу відповідач у цій справі не подавала, а тому не витрачався час і на її підготовку, а відтак, витрати на ці дії у розмірі 1000 грн. компенсації не підлягають.

Консультування щодо можливості та доцільності вирішення справи у апеляційному суді з добіркою та аналізом практики та правових позицій також фактично вже були проведені під час розгляду справи в суді першої інстанції, тому колегія вважає, що для стадії апеляційного розгляду буде достатнім 1 години та вартості цієї послуги у 1 000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу фактично здебільшого повторює раніше подані заяви по суті справи із різницею лише визначення розділів відповідно до розділів апеляційної скарги банку, тому достатнім колегія визначає 3 годин замість 5 годин, та відповідно суми у розмір 3000 грн. замість 5 000 грн.

Таким чином, на стадії апеляційного провадження до компенсації відповідачу за рахунок позивача, якому відмовлено в задоволенні позову, колегія визначає витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2021 року у цій справі змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а також змінити в частині стягнутого розміру витрат на правову допомогу, зменшивши її до 15 625 грн.

Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу, понесені на стадії апеляційного провадження, у розмірі 4 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 27 серпня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.