Провадження №2-а/760/8261/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Усатова І.А. розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Київського міського нотаріального округу Лановенко Людмили Олегівни про визнання незаконним та скасування акту про передачу майна стягувачу, -

В С Т А Н О В И В :

10 червня 2021 року позивач звернувся з зазначеним позовом до Солом`янського районного суду міста Києва, в якому позивач просить визнати незаконним та скасувати акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, складений 09 квітня 2021 року приватним виконавцем Київського міського нотаріального округу Лановенко Л.О., за яким ОСОБА_2 передано майно Кредитної спілки «КС Володар»: нежилі приміщення з № 1 по № 24, № 1 групи приміщень № 57, загальною площею 498,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказує, що відповідач порушив строки та порядок передачі стягувачу ОСОБА_2 нереалізованого на третіх електронних торгах майна боржника - Кредитної спілки «КС Володар».

Позивач вважає, що з урахуванням допущених відповідачем порушень строків направлення стягувачу пропозиції щодо залишення за собою нереалізованого майна Кредитної спілки «КС Володар», порушення строків внесення ОСОБА_2 на рахунок відповідача коштів в якості оплати різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню, у відповідача не було правових підстав для складання 09 квітня 2021 року акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин,крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з ст.16 ЦК України особа сама визначає спосіб захисту своїх прав.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Таке право сторони виконавчого провадження на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення також передбачено частиною першою статті 19 та частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

З тексту позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує саме акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, складений 09 квітня 2021 року приватним виконавцем Київського міського нотаріального округу Лановенко Л.О. Порядок, підстави та строки оскарження такого акту встановлені саме розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, які є спеціальними по відношенню до інших норм процесуального права.

Відповідно до п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження. При цьому судам необхідно враховувати, що визначення вартості майна боржника проводиться самим державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості, крім випадків, коли застосовуються оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден. При складності визначення вартості майна (окремих предметів) чи наявності у боржника або стягувача заперечень проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, до участі у виконавчому провадженні і проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден залучається суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

При цьому суди мають враховувати, що суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

З матеріалів позовної заяви слідує, що ОСОБА_1 , не погоджуючись з актом державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, звертається до суду як сторона виконавчого провадження, а тому такі вимоги підлягають розгляду в порядку розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи зазначене, беручи до уваги, що позовна заява ОСОБА_1 подана щодо правовідносин, які не підлягають розгляду судом у порядку цивільного судочинства в позовному провадженні, суддя дійшов висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити, роз`яснивши право на звернення до суду зі скаргою в порядку ст.ст. 447-453 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.186, 447, 448ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Київського міського нотаріального округу Лановенко Людмили Олегівни про визнання незаконним та скасування акту про передачу майна стягувачу.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду зі скаргою в порядку ст.ст. 447-453 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Усатова І.А.