Справа № 496/77/21
Провадження № 2/522/5857/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючої судді - Ковтун Ю.І.,

за участі секретаря - Лахматової С.В.,

представника позивача - адвоката Самойленка П.М.,

представника відповідача - адвоката Швець К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АННЕСІ» до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси з Біляївського районного суду Одеської області надійшла цивільна справа № 496/77/21 за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АННЕСІ» (, місцезнаходження: 08137, Київська область, с. Софіївська Борщагівка, вул. Боголюбова, 42, кв. 109) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АННЕСІ» 3% річних у розмірі 5108,18 гривень та інфляційні втрати у розмірі 5678 гривень, сплачений судовий збір на витрати на правову допомогу у розмірі 8644,50 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що 28.03.2019 Приморським районним судом м.Одеси винесено рішення у справі № 522/18296/18, яким стягнуто з відповідача на користь ПрАТ «СК «Галицька» збитки в порядку регресу у розмірі 94000 гривень та судовий збір у розмірі 1762 гривень. На виконання вказаного рішення суду було видано відповідні виконавчі листи. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 11.02.2020 було замінено стягувача ПрАТ «СК «Галицька» на ТОВ «ФК «АННЕСІ». Виконавчі листи перебувають на примусовому виконанні у Другому Приморському ВДВС у м.Одесі. Станом на 05.01.2021 рішення суду відповідачем не виконано, тому у відповідності до ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у розмірі 5108,18 гривень та інфляційні втрати у розмірі 5678 гривень.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

18.06.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача адвокат Швець К.О. зазначає, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. В даному випадку, правовідносини, які виникли між ТОВ «ФК «АННЕСІ» та ОСОБА_1 є відносинами з відшкодування шкоди в порядку регресу за Договором страхування у формі Полісу № АК/1584210 від 20.10.2016, що не є грошовим зобов`язанням та як наслідок не тягне за собою стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних у разі прострочення (а.с. 74 77).

До суду надійшла відповідь на відзив від 22.06.2021, в якому представник позивача зазначає, що за замістом ст. 979 ЦК України договір страхування є правовідношенням, в якому страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити потерпілому або іншій уповноваженій особі грошову суму (страхове відшкодування). Відтак таке правовідношення є грошовим зобов`язанням та на нього поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України (а.с. 93 94).

05.07.2021 від представника відповідача адвоката Швець К.О. до суду надійшли письмові заперечення, відповідно до яких посилається на те, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. Стягнення з ОСОБА_1 відшкодування шкоди в порядку регресу виникло на підставі рішення суду, а тому не є зобов`язальним правовідношенням (а.с. 88- 89).

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, з підстав викладений у відзиві та у запереченнях.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 28 березня 2019 року у справі № 522/18296/18 задоволено позов Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» суму збитку в розмірі 94000 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1762 грн. (а.с. 7-8).

20.12.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АННЕСІ» та Приватним акціонерним товариством страхова компанія «Галицька» було укладено Договір факторингу № 20.12.19-Ф/1, відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АННЕСІ» набуло право грошової вимоги у порядку регресних збитків завданих первісному кредитору по договору страхування за договором у формі Полісу № АК/1584210 від 20.10.2016 року до ОСОБА_1 (а.с.15 18).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 11 лютого 2020 року замінено стягувача за виконавчими листами, виданими Приморським районним судом м. Одеси по справі № 522/18296/18 про стягнення з ОСОБА_1 завданих збитків в розмірі 94000 грн. та судового збору в розмірі 1762 грн. на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «АННЕСІ» (.)

Як вбачається з роздруківки з Результатів пошуку виконавчих проваджень в АСВП Другим Приморським ВДВС у м.Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) відкрито виконавчі провадження № 61905090 та № 61905195 боржник ОСОБА_1 , стягувач ТОВ «ФК «АННЕСІ» (а.с. 12).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно ч.1 та 2 ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, наявність судового рішення, яке набрало законної сили підтверджує факт наявності заборгованості у відповідача. Відтак, оскільки виконання судового рішення є обов`язковим, та з огляду на те, що відповідач порушив виконання грошового зобов`язання з виплати заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді інфляційних витрат та 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Зважаючи на викладені обставини, доводи відповідача щодо відсутності підстав для застосування положень ст. 652 ЦК України є безпідставними.

Правомірність застосування ст. 625 ЦПК України у разі прострочення виконання зобов`язання боржником рішення суду підтверджується у наступних постановах: Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 по справі № 686/21962/15-ц, Постанові Верховного Суду у справах № 638/10417/15-ц від 20.02.2019, №310/5419/15-ц від 11.07.2018, №463/4711/15 від 04.07.2018, №703/4704/15-ц від 28.02.2018, №361/7939/2015-ц від 06.08.2018.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №405/6877/16-ц, містяться висновки про те, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Разом з тим, суд вважає, що розрахунок інфляційних витрат та 3% річних слід проводити з суми 94000 грн., оскільки саме така сума збитку була стягнута з відповідача за рішенням суду.

Таким чином, в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АННЕСІ» слід стягнути 3% річних у розмірі 5021,91 (п`ять тисяч двадцять одна грн. 91 коп.) гривень та інфляційні втрати у розмірі 5574,20 (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят чотири грн. 20 коп.) гривень.

В частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 8644,50 грн. суд зазначає наступне.

20.12.2019 між адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУС» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АННЕСІ» укладено договір № 2 про надання правової (правничої) допомоги (а.с.20).

11.12.2020 між адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУС» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АННЕСІ» укладено Додаткову угоду № 3 актом приймання-передачі (правничої) допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 2, відповідно до якої визначено вартість наданих послуг у розмірі 8644,50 гривень (а.с. 22).

Відповідно до платіжного доручення № 157 від 11.12.2020 товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АННЕСІ» сплатило адвокатському об`єднанню «АДВОКАТУС» 8644,50 гривень (а.с. 22 зв.).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).

Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

Згідно з додатковою угодою № 3 від 11.12.2020 серед витрат на правову допомогу, які поніс позивач, вказано: вивчення матеріалів регресної справи, формування правової позиції; підготовка позовної заяви для подачі до суду; підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подання позову до суду; підготовка заяв, клопотання до суду; представництво інтересів позивача у суді.

Разом з тим, враховуючи складність справи, характер спірних правовідносин, предмет та ціну позову, а також обсяг наданих адвокатом послуг, суд вважає, що розмір заявлених витрат на правову допомогу позивачем завищено та він є неспівмірним із заявленим позовом.

Виходячи викладене, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 4152,60 грн. враховуючи вивчення матеріалів регресної справи, формування правової позиції (1000 грн.); підготовка позовної заяви для подачі до суду, заяв, клопотань (2000 грн.); представництво інтересів представника позивача у суді (1152, 60 грн.).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ВИРІШИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АННЕСІ» до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АННЕСІ» () 3% річних у розмірі 5021,91 (п`ять тисяч двадцять одна грн. 91 коп.) гривень та інфляційні втрати у розмірі 5574,20 (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят чотири грн. 20 коп.) гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АННЕСІ» () судовий збір у розмірі 2229,86 (дві тисячі двісті двадцять дев`ять грн. 86 коп.) гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 4152,60 (чотири тисячі сто п`ятдесят дві грн. 60 коп.) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м.Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.І. Ковтун