Провадження №2/760/3539/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді Усатової І.А.,

при секретарі Омелько Г.Т.,

За участю:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Виконавчий Орган Київської міської ради( Київська міська державна адміністрація) про надання дозволу на участь у приватизації земельної ділянки без згоди другого співвласника, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 04 жовтня 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просила надати дозвіл на участь у приватизації земельної ділянки площею 0,06 га за адресою: АДРЕСА_1 без згоди другого співвласника ОСОБА_4 .

В обґрунтування позову посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 отримали у спадщину житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в рівних частках.

Відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Києва від 14.06.2000 за ОСОБА_6 визнано право власності на 3/10 житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_5 визнано право власності на 7/10 житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер та відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом - ОСОБА_4 стала спадкоємицею 7/10 частки будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано в реєстрі за № 2-254 23 лютого 2009 року, спадкова справа №1471, та зареєстровано у Київському міському БТІ 04 березня 2009 року, запис у реєстровій книзі № д. 102-115 за реєстрованим №3420.

Згідно з державним актом про право власності на земельну ділянку від 12.07.2011 ОСОБА_6 є власником 3/10 частки земельної ділянки від 0,1000 га, а ОСОБА_4 - 7/10 частки земельної ділянки від 0,1000 га.

Відповідно до плану земельної ділянки № НОМЕР_1 , площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 складає 0,2221 га, таким чином у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 залишились залишки земельної ділянки, а саме 0,1221 га, які вони не приватизували.

У ОСОБА_6 залишились залишки земельної ділянки в частці 0,06 га, яку вона хотіла приватизувати. У квітні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до Департаменту земельних ресурсів у м. Києві Солом`янського району з питанням про приватизацію земельної ділянки та почала процедуру збору документів для подачі до Київської міської ради заяви про надання у власність земельної ділянки площею 0,06 га. Так, як ОСОБА_6 вже взяла участь у безоплатній приватизації земельної ділянки, то вирішила, що брати участь у приватизації земельної ділянки буде дочка - ОСОБА_3 .

Позивачу ОСОБА_3 при зверненні до Департаменту земельних ресурсів у м. Києві Солом`янського району для приватизації земельної ділянки необхідно було подати нотаріально засвідчену згоду від ОСОБА_6 та ОСОБА_4 щодо передачі права позивачу на приватизацію земельної ділянки.

Позивач 30.05.2016 звернулася до ОСОБА_4 з письмовою пропозицією з приватизації земельної ділянки та надання такої згоди. Однак, така пропозиція ОСОБА_4 була залишена без розгляду.

01.09.2016 р. позивач подала заяву до Київської міської державної адміністрації про надання дозволу на безкоштовну приватизацію земельної ділянки площею 0,06 га по АДРЕСА_1 , без нотаріально засвідченої згоди ОСОБА_4 .

Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) надано відповідь від 21.11.2016 №057029-08/Х-10443-12395 про необхідність надати нотаріально засвідчену згоду від гр. ОСОБА_4 .

На повторне звернення позивача з письмовою пропозицією з приватизації земельної ділянки ОСОБА_4 не відреагувала.

Позивач зазначає, що земельна ділянка, яку вона хоче приватизувати вже відокремлена та поділена між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , не існує перешкод для її приватизації, тому просила позов задовольнити.

Ухвалою судді від 10 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

12 лютого 2019 року до суду надійшла заява представника відповідача про закриття провадження у справі. В обґрунтування заяви він вказав, що сторони, предмет, підстави позову та докази у справі є аналогічними до тих, що подавалися у справі № 760/12077/17, в якій винесено рішення від 16 березня 2018 року.

25 березня 2019 року до суду надійшли пояснення третьої особи Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в яких вказано таке.

Відповідно до наявної в Департаменті інформації земельна ділянка загальною площею 1236,43 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 обліковується за ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування.

Позивачем 01 вересня 2016 року було подано клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,06 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. ОСОБА_6 надано згоду на оформлення земельної ділянки площею 0,06 га позивачу. Позивача було повідомлено про необхідність надання нотаріально засвідченої згоди ОСОБА_4 щодо передачі позивачу земельної ділянки та після надання такої згоди клопотання буде розглянуто.

Третя особа зауважує, що ані відповідача, ані Департамент не порушували прав позивача на приватизацію, з чого випливає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, що не відповідає ст. 16 ЦК України.

Виходячи з вищенаведеного, Департамент земельних ресурсів просив відмовити в задоволенні позову,

Ухвалою суду від 06 червня 2019 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до розгляду.

27 січня 2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи Акту про встановлення в натурі зовнішньої межі земельної ділянки та Кадастрового плану земельної ділянки.

У судовому засіданні 24 травня 2021 року суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні вказаного клопотання, представник позивача позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в позові. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 «Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві», затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.02.2013 № 63/9120 (який діяв на момент подання позивачем клопотання), приймальня Київради з земельних питань у день реєстрації клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою або протягом наступного робочого дня передає це клопотання з доданими до нього документами, сформованими у справу-клопотання, до Департаменту земельних ресурсів.

Частиною 5 статті 5 вказаного Порядку передбачено, що у разі надходження до Департаменту земельних ресурсів клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою з доданими документами, які не відповідають складу та змісту документів, встановлених цією статтею, або не дають можливості розглядати клопотання по суті (подано недостатньо відомостей та документів щодо правового статусу майна, розташованого на земельній ділянці, графічні матеріали не відповідають вимогам цієї статті), Департамент земельних ресурсів через приймальню Київради з земельних питань повертає їх зацікавленій особі на доопрацювання.

У випадку повернення клопотання Департамент земельних ресурсів письмово зазначає про підстави такого повернення.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначається цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 отримали у спадщину житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в рівних частках.

Відповідно до плану земельної ділянки №7241121 за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка складає 2221 кв.м.

Відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Києва від 14.06.2000 за ОСОБА_6 визнано право власності на 3/10 житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_4 визнано право власності на 7/10 житлового будинку.

Згідно державного акту про право власності на земельну ділянку від 12.07.2011 ОСОБА_6 є власником 3/10 частки земельної ділянки від 0,1000 га, а ОСОБА_4 - 7/10 частки земельної ділянки від 0,1000 га.

Позивачем було подано клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

За даними міського земельного кадастру земельна ділянка загальною площею 1236,43 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , обліковується за гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування.

Громадянкою ОСОБА_6 надано згоду на оформлення земельної ділянки площею 0,06 га за адресою: АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_3 .

Департаментом земельних ресурсів було розглянуто заяву позивача щодо надання у власність земельної ділянки площею 0,06 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 та листом від 21.11.2016 № 057029-08/Х-10443-12395 позивача було повідомлено, що крім згоди гр. ОСОБА_6 потрібно надати нотаріально засвідчену згоду гр. ОСОБА_4 щодо передачі позивачу земельної ділянки та після надання такої згоди клопотання буде розглянуто у порядку, визначеному законодавством.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року відмолено у задоволенні позову ОСОБА_3 до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), третя особа ОСОБА_4 , про визнання права на приватизацію земельної ділянки без згоди співвласника.

У матеріалах справи міститься повідомлення ОСОБА_4 з проханням надати у 15-денний термін з дня отримання повідомлення нотаріально засвідчену згоду щодо передачі ОСОБА_3 земельної ділянки (дата відправки повідомлення - 29 березня 2018 року).

Згідно зі зворотнім повідомленням поштове відправлення ОСОБА_4 повернуто за закінченням встановленого строку зберігання.

Як вбачається з позовних вимог, позивачка, звертаючись з позовом саме до ОСОБА_4 , просить надати їй дозвіл на участь у приватизації земельної ділянки без згоди другого співвласника.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно з ч. 2. ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, Цивільний кодекс України не передбачає такого способу захисту цивільних прав та інтересів як примушування особи до здійснення своїх цивільних прав.

Згідно з граматичним тлумаченням норм права, термін «надання дозволу» стосовно волевиявлення фізичних осіб є тотожним терміну «надання згоди».

Виходячи з викладеного, позовна вимога про надання дозволу фізособи на участь у приватизації земельної ділянки без її згоди є алогічною, оскільки поняття «надання згоди» та «відсутність згоди» є взаємовиключними.

Відповідно до положень статей 12, 16 ЦК України фізична особа не може бути примушена до здійснення своїх цивільних прав, які вона здійснює вільно і на власний розсуд.

Варто зазначити, що позивачем не зазначається, які саме норми права порушуються відповідачкою по відношенню до позивача, та чому відповідачка повинна надати такий дозвіл.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 16,76-81, 141, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Усатова І.А.