Номер провадження: 22-ц/813/4616/21
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розірвання договору

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання між нею та відповідачем від 10.02.2015 року.

В процесі розгляду справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_6 померла.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29.11.2018 року до участі у справі залучений правонаступник позивача її сусідка ОСОБА_1 , на ім`я якої в процесі розгляду справи 5.12.2017 року ОСОБА_6 був складений заповіт та яка 15.12.2017 року подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подали до суду апеляційні скарги, у яких посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просять суд:

-представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року та винести нове рішення, яким розірвати договір довічного утримання, укладений 10.02.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідчений державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І.; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 19600 грн. Роз`яснити судове рішення в частині того, що ухвалення рішення про розірвання договору довічного утримання є підставою для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за правонаступником ОСОБА_6 - ОСОБА_1 та скасування усіх заборон.

-представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить суд рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року скасувати, а позов третьої особи задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 на користь скаржника судові витрати, пов`язані із розглядом апеляційної скарги.

У відзивах на апеляційні скарги, ОСОБА_5 , посилаючись на їх необґрунтованість, просить суд апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року без змін.

В судове засідання, призначене на 01.04.2021 року з`явилися ОСОБА_5 та її представник адвокат Форманюк О.М.

Представник ОСОБА_1 адвокат Гузь Г.В. приймав участь у судовому засіданні 01.04.2021 року в режимі відеоконференції.

Інші учасники справи, які були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися.

Від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з урахуванням збільшення випадків захворюваності на коронавірус по Одеській області.

Однак, вказане клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Окрім того, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи та розглянути справу у їх відсутность.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року підлягає закриттю, а апеляційна скарга представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 10.02.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладений договір довічного утримання.

Договір посвідчений нотаріально, зареєстрований в реєстрі за № 3-229.

За пунктом 1 договору ОСОБА_6 як відчужувач передає у власність ОСОБА_5 (набувач) квартиру АДРЕСА_1 взамін чого остання зобов`язується забезпечити відчужувача утриманням та доглядом.

Сторони обумовили (пункти 8 та 9 договору), що відповідач має забезпечити відчужувача довічно утриманням, їжею, одягом, ліками, необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення складає 1500 грн. на місяць.

Як вбачається із тексту договору його умови роз`яснені сторонам договору нотаріусом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що законних підстав для задоволення позовних вимог судом не встановлено, позов не доведений позивачем та спростовується наданими відповідачем доказами.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 744 ЦК за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно із п.1 ч.1 ст.755 ЦК договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Судовим розглядом справи встановлено, що ОСОБА_6 по день смерті проживала в квартирі самостійно, тримала багато домашніх тварин, що вплинуло на санітарний стан квартири, до проведеної онкологічної операції в червні 2017 року могла себе самостійно обслуговувати.

З досліджених судом письмових доказів, таких як банківські квитанції, платіжні квитанції системи комунальних платежів ГЕРЦ, чеки з КУ «Одеський обласний онкологічний диспансер» та аптек вбачається, що відповідачем ОСОБА_5 виконанувались умови спірного договору.

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду є належними, допустимими та повністю підтверджують те, що ОСОБА_5 належним чином виконувала умови договору.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, позов не доведений позивачем та спростовується наданими відповідачем доказами.

У доводах апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилається на те, що після укладення договору довічного утримання, ОСОБА_5 не займалася утриманням та доглядом ОСОБА_6 , оскільки у неї є сім`я, маленька дитина, а тому в квартирі ніхто не прибирав, купівлею продуктів і приготуванням їжі не займався, не купував одяг ОСОБА_6 , коштів не надав.

Разом з тим, вказані доводи апелянта є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема банківськими квитанціями, платіжними квитанціями системи комунальних платежів ГЕРЦ, з яких вбачається, що відповідачка ОСОБА_5 систематично та своєчасно оплачувала комунальні послуги та щомісячно сплачувала 1500 грн. Матеріалами справи також встановлено, що влітку 2015 року, відповідач ОСОБА_5 найняла майстра, який ремонтував та обслуговував кондиціонер в квартирі позивачки ОСОБА_6 , а у лютому 2016 року, відповідачка за власні кошти купила позивачці газову плиту, що також підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були допитані у суді першої інстанції.

Крім того, копії квитанцій підтверджують придбання відповідачкою ОСОБА_5 ліків та оплату послуг за лікування позивачки та як встановлено судом, відповідачка добре була обізнана про життя та стан здоров`я померлої, чітко повідомила суду діагноз ОСОБА_6 , методику лікування, медичну установу, лікарів, обставини прийняття померлою рішення про проведення операції замість проведення хіміотерапії.

Вищевказані обставини були, також підтверджені поясненнями допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_9 , яка працювала в КУ «Одеський обласний онкологічний диспансер» та підтвердила обставини надання відповідачем як матеріальної, так і моральної та фізичної допомоги ОСОБА_6 в період її лікування у лікарні, проведення померлій повного курсу лікування за рахунок відповідача, оплату ОСОБА_5 послуг доглядальниць за померлою, відсутність жодних конфліктів між ними.

Більш того, як встановлено матеріалами справи, з 10.02.2015 року по вересень 2017 року відповідачка ОСОБА_5 виконувала умови укладеного договору довічного утримання і ніяких претензій у позивачки ОСОБА_6 до неї не виникало, а з вересня 2017 року ОСОБА_10 відмовилась від утримання з боку відповідачки та повертала обумовлені договором кошти, до квартири не пускала.

Твердження апелянта про те, що у ОСОБА_5 є своя сім`я та маленька дитина, у зв`язку із чим остання не могла виконувати належним чином умови договору є необґрунтованими, оскільки не охоплюється змістом спірного договору.

Як роз`яснив Верховний Суд у своїй постанові від 19 червня 2019 року по справі № 759/501/17, тлумачення п. 1 ч. 1 ст.755 ЦК свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст. ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У даних правовідносинах виконання ОСОБА_5 своїх обов`язків за договором довічного утримання від 10.02.2015 року підтверджене наявними у матеріалах справи належними доказами.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та виходячи із встановлених у справі обставин та наданих доказів, яким надано належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову. При цьому суд правильно виходив із того, що відповідачем виконувались свої зобов`язання за договором довічного утримання.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Що стосується апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Так, звертаючись до суду із апеляційною скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 вказував, що ОСОБА_3 є спадкоємцем другої черги за законом після смерті ОСОБА_6 , як брат померлої.

При цьому, матеріалами справи також встановлено, що 07.02.2018 року, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звертався до місцевого суду із заявою, у якій просив залучити ОСОБА_3 до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_6 (Том І: а.с. 139).

За наслідками розгляду вищевказаної заяви, ухвалою Малиновського районного сулу м.Одеси від 29.11.2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про залучення його до участі у справі в якості правонаступника позивача по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про розірвання договору, - відмовлено (Том І: а.с. 193-194).

При цьому, вказаною ухвалою суду встановлено, що 15.12.2017 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Андріадіс В.Ю. відкрита спадкова справа №24/2017 до майна померлого позивача ОСОБА_6 . Зі спадкової справи вбачається, що 05.01.2018 року ОСОБА_3 звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 05.01.2018 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Андріадіс В.Ю. йому відмовлено у праві на спадкування, з огляду на те, що єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 за заповітом є ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Крім того, з копій документів, наданих ОСОБА_3 до заяви про залучення його в якості правонаступникапозивача ОСОБА_6 не вбачається , що він являється рідним братом останньої, оскільки жодних документів, які б підтвердили родинні зв`язки між ними не надано.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що за наявності не скасованого заповіту, права ОСОБА_3 оскаржуваним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року не порушені.

За таких обставин, апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року слід закрити у відповідності до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України.

З урахуванням того, що член колегії суддів, а саме суддя Комлева О.С. у період з 05 по 09 квітня 2021 року та з 12 по 16 квітня 2021 року знаходилася у відпустці, що підтверджується довідкою № 86д від 07.04.2021 року та довідкою №91д від 12.04.2021 року відділу кадрової роботи та управління персоналом, тому повне судове рішення виготовлене 19.04.2021 року.

На підставі викладеного і керуючись п.3 ч.1 ст.362, ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року закрити.

Апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розірвання договору залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.04.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

О.С. Комлева