Справа № 369/3584/19
Провадження №2/369/1147/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі

головуючого судді Волчка А.Я.,

при секретарі Миголь А.А.

за участю представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія Юніком", товариства з обмеженою відповідальністю "ПМЗ ІНВЕСТ" треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання правочинів недійсними та витребування майна із чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

09 квітня 2021 року до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову по даній справі, яка була мотивована тим, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2020 року судом задоволено клопотання позивача про забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку за кадастровим номером :03:001:5085 (площа 1,695 га.), яка зареєстрована за ОСОБА_5 , земельну ділянку за кадастровим номером :03:001:5086 (площа 1,695 га), яка зареєстрована за ОСОБА_3 , земельну ділянку за кадастровим номером :01:036:5087 (площа 0,77 га), яка зареєстрована за ОСОБА_3 , земельну ділянку за кадастровим номером :03:004:5088 (площа 0,77 га), яка зареєстрована за ОСОБА_9 .

З наявних у справі доказів вбачається, що на момент вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, останні перебували у власності відповідачів.

Разом з тим, на даний час спірні земельні ділянки вибули з їх власності в порядку, встановленому для виконання рішення суду.

В межах виконавчого провадження №61751206 з примусового виконання виконавчого напису № 564, виданого 06.04.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. про звернення стягнення на належні ОСОБА_3 земельні ділянки за кадастровими номерами :03:001:5086 (площа 1,695 га) та :01:036:5087 (площа 0,77 га) відбулись електронні торги з продажу вказаних земельних ділянок, переможцем яких стало ТОВ «ТД «ФІТОЛІТ-ЛАЙМСТОУН».

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на даний час право власності на спірні земельні ділянки належить саме ТОВ «ТД «ФІТОЛІТ-ЛАЙМСТОУН».

Оскільки на даний час спірні земельні ділянки відповідачу не належать, а тому ОСОБА_3 взагалі не є належними відповідачами у даній справі. До того ж, одною з позовних вимог, спрямованих на відновлення порушених прав позивача є витребування спірних земельних ділянок з незаконного володіння ОСОБА_3 .

Відтак, вжиті судом заходи забезпечення цього позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, які на даний час не належать відповідачам, не забезпечує можливість реального виконання рішення суду в частині витребування спірних земельних ділянок та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.

Таким чином, на думку заявника, на даний час необхідність у вжитих судом заходах забезпечення позову відпала, оскільки вони не забезпечують реальне виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Тому відповідач ОСОБА_3 просив скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2020 року, про накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :03:001:5086 (площа 1,695 га), яка зареєстрована за ОСОБА_3 ; земельну ділянку за кадастровим номером :01:036:5087 (площа 0,77 га), яка зареєстрована за ОСОБА_3 .

Представник позивача у судовому засідання заперечував проти вказаного клопотання.

Представник відповідача підтримав вказане клопотання та просив задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень частин першої, другої та четвертої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 10 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Концепція непорушності права власності закріплена у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що є обов`язковою до застосування судами України в якості джерела права в силу приписів ч. 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Рисовський проти України» (29979/04) від 20 жовтня 2011 року зазначав, що «державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див. рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», пункт 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» заява № 32457/05, пункт 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Тріо проти Хорватії», заява № 35298/04, пункт 67, від 11 червня 2009 року)».

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд виходив з того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування забезпечення позову, як не встановлено і те, що змінилися обставини, які зумовили його застосування. Позивачем не змінювався предмет або підстави позову та відповідно не зменшувались позовні вимоги.

Забезпечення позову не порушує прав відповідача, оскільки вжиті заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, діють до набрання рішенням суду по даній справі законної сили та спрямовані виключно на забезпечення можливості виконання такого рішення у майбутньому.

Факт зміни власника спірного майна після постановлення ухвали суду від 26.03.2020, не є само по собі підставою для скасування заходів забезпечення позову.

Ураховуючи, що обставини, які стали підставою для накладення арешту на спірне майно, продовжують існувати, суд вважає, що підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні, у зв`язку з чим, у задоволенні клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову, слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 149-150, 158, 260, 261 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В клопотанні ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія Юніком", товариства з обмеженою відповідальністю "ПМЗ ІНВЕСТ" треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання правочинів недійсними та витребування майна із чужого незаконного володіння відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 14.04.2021.

Суддя: А.Я. Волчко