КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Чабана Р.Л. ,

представника відповідача Соболя М.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Чабаном Русланом Леонідовичем, який діє на підставі договору, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2020 року у цивільній справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта», треті особи: Первинна профспілкова організація Публічного акціонерного товариства «Укрпошта», генеральний директор Акціонерного товариства «Укрпошта» Смілянський Ігор Юхимович, перший заступник з операційної діяльності акціонерного товариства «Укрпошта» Перцовський Олександр Семенович про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Укрпошта», треті особи: Первинна профспілкова організація Публічного акціонерного товариства «Укрпошта», генеральний директор Акціонерного товариства «Укрпошта» Смілянський Ігор Юхимович, перший заступник з операційної діяльності акціонерного товариства «Укрпошта» Перцовський Олександр Семенович, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просила визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління Диспетчерського управління на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників, поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління Диспетчерського управління в АТ «Укрпошта» з 08.05.2019 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач була прийнята на посаду старшого інструктора центральної диспетчерської служби в Українському державному підприємстві поштового зв`язку «Укрпошта». В подальшому в межах підприємства була неодноразово переведена, а з 14.02.2017 року займала посаду заступника начальника управління Диспетчерського управління.

12.02.2019 року позивачу було надано попередження про наступне вивільнення, у зв`язку з змінами до Штатного розпису центрального апарату управління та скорочення посади позивача.

Одночасно з попередження позивачу було запропоновано три вакантні посади: старший диспетчер (з окладом 13000,00 грн), фахівець у відділі обслуговування телефонних звернень (з окладом 7000,00 грн) та фахівець у відділі телемаркетингу (з окладом 7000,00 грн).

Позивач вважає, що запропоновані посади не відповідали її кваліфікації та займаній посаді.

Крім цього, позивач є членом Первинної профспілкової організації ПАТ «Укрпошта» Всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі», яка не надала згоди на звільнення позивача внаслідок порушення роботодавцем трудового законодавства при вивільненні працівників, законодавства щодо участі роботодавця у забезпеченні зайнятості населення, а також положень п. 3.2 Колективного договору ПАТ «Укрпошта». Зокрема, позивачу не було запропоновано усі вакантні посади, що були на підприємстві, станом на 11.02.2019 року в структурі диспетчерського управління створено два відділі, посади керівників яких були вакантними. 01.03.2019 року був прийнятий на посаду начальника відділу диспетчеризації ОСОБА_3 , який мав менший стаж та досвід роботи.

В подальшому, 26.04.2019 року АТ «Укрпошта» надало позивачу повторне повідомлення з іншим переліком вакантних посад, які також, на думку позивача, не відповідали фаховому рівню, кваліфікації та спеціальності позивача та не відповідало рівнозначності раніше займаної посади.

07.05.2019 року позивача було звільнено з АТ «Укрпошта» на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників.

Зазначений наказ, на думку позивача, з урахуванням ненадання згоди профспілкового органу та переважного права на залишення на роботі, є протиправним та незаконним.

Рішенням Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 21.10.2020 року у задоволенні позову відмовлено (т. 2, а.с. 41-47).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому факту, що у період між повідомленням про наступне вивільнення позивача та днем його звільнення постійно існувало більше трьох вільних вакансій, які не пропонувалися позивачу.

При цьому, вказує на неврахування судом першої інстанції того, що профспілковою організацією, учасником якої є позивач, було встановлено порушення трудового законодавства зі сторони роботодавця АТ "Укрпошта" та було відмовлено у наданні згоди на його звільнення (т. 2, а.с. 61-66).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.05.2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т. 2, а.с. 79, 80).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.05.2021 року справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 81, 82).

Позивач та представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні свою щодо задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав її необгрунтованості та безпідставності.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.05.2006 року позивач прийнята на посаду старшого інструктора Центральної диспетчерської служби Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" та з 14.02.2017 року переведена на посаду заступника начальника управління Диспетчерського управління, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Водночас, відповідно до наказу (розпорядження) № 1100/к від 07.05.2019 року позивача звільнено з посади заступника начальника управління Диспетчерського управління на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників.

Так, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як передбачено вимогами статті 492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Крім того, власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, згідно роз`яснень, які містяться в п.п.18, 19 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У відповідності до вимог ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивінстю праці.

Водночас, роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Так, як вбачається з матеріалів справи, наказом АТ "Укрпошта" за № 131 від 04.02.2019 року введено в дію з 06.02.2019 року зміни до штатного розпису центрального апарату управління АТ "Укрпошта", затвердженого наказом АТ "Укрпошта" від 31.05.2018 року за № 667.

Згідно з витягом з переліку змін до штатного розпису з 06.02.2019 року до складу Диспетчерського управління вводяться: Відділ підтримки систем моніторингу (начальник відділу та головний фахівець), Відділ диспетчеризації (начальник відділу, чотири головних фахівця та старший диспетчер) та виводиться Диспетчерське управління (п`ять головних фахівців та заступник начальника управління).

12.02.2019 року позивач ознайомилася з попередженням про наступне вивільнення № 732/152-19від 11.02.2019 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в штатному розписі згідно наказу АТ "Укрпошта" за № 131 від 04.02.2019 року.

Одночасно з попередженням позивачу було запропоновано три вакантні посади: старший диспетчер Відділу диспетчеризації з окладом 13 000,00 грн., фахівець Відділу обслуговування телефонних звернень з окладом 7 000,00 грн. та фахівець Відділу телемаркетингу з окладом 7 000,00 грн.

Згоди на переведення на вищезазначені посади позивачем надано не було.

26.04.2019 року позивача було ознайомлено з повідомленням № 723/1-194-19 від 26.04.2019 року та запропоновано перелік посад, можливих для переведення останньої, з метою забезпечення встановлених трудовим законодавством України та колективним договором АТ "Укрпошта" гарантій трудових прав працівників у разі змін в організації виробництва і праці.

Згоди на переведення на вказані посади позивачем у строк до 06.05.2019 року позивачем також надано не було.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що відповідач належним чином попередив позивача про наступне звільнення у зв`язку із скороченням посади, яку він обіймав, а також запропонував ряд посад, на яких він міг працювати з урахуванням його кваліфікації та досвіду роботи.

Щодо доводів апелянта стосовно того, що при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції не надав належної оцінки факту наявності у відповідача інших вакантних посад керівників відділів, які утворилися у структурі диспетчерського управління, які, в свою чергу, не були їй запропоновані, слід зазначити наступне.

Так, як вбачається з посадової інструкції ОСОБА_1 , яка була затверджена 28.12.2016 року, заступник начальника Диспетчерського управління УДППЗ "Укрпошта" повинен мати повну або базову вищу освіту відповідно напрямку підготовки (спеціаліст, магістр), стаж роботи у галузі не менше двох років.

Аналогічні кваліфікаційні вимоги містяться у посадовій інструкції старшого диспетчера Відділу диспетчеризації Диспетчерського управління, затвердженої 06.02.2019 року. Вказана посада пропонувалася ОСОБА_1 одночасно з попередженням про наступне вивільнення від 11.02.2019 року, але остання згоди на переведення на надала.

При цьому, до кваліфікаційних вимог керівника відділу диспетчеризації Диспетчерського управління належить повна вища освіта відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст), стаж роботи у галузі транспортного забезпечення і логістики не менше трьох років.

У свою чергу, доказів того, що позивач має спеціальний страж роботи у галузі транспортного забезпечення і логістики не менше трьох років матеріали справи не містять.

За вказаних обставин, враховуючи наявність вимоги про спеціальний стаж роботи в галузі транспортного забезпечення і логістики, що обумовлюється функціональними завданнями відділу, а ОСОБА_1 вказаним кваліфікаційним вимогам не відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач обгрунтовано не запропонував позивачу посаду керівника відділу диспетчеризації Диспетчерського управління.

Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції того, що профспілковою організацією, учасником якої є позивач, було встановлено порушення трудового законодавства зі сторони роботодавця АТ "Укрпошта" та було відмовлено у наданні згоди на його звільнення, слід зазначити наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є дійним членом Первинної профспілкової організації ПАТ «Укрпошта» Всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі» з 06.03.2017 року.

05.04.2019 року Генеральний директор АТ «Укрпошта» звернувся до Первинної профспілкової організації ПАТ «Укрпошта» Всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі» з поданням №723/1-166-19 про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 відповідно до ст. 40 п. 1 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників.

Згідно протоколу засідання профспілкового комітету №2 від 22.04.2019 року Первинна профспілкова організація ПАТ «Укрпошта» Всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі» вирішила відмовити у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 відповідно до ст. 40 п. 1 КЗпП України, зважаючи на порушення зі сторони роботодавця норм і вимог законодавства, а також необґрунтованість подання на отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 .

Листом №4 від 22.04.2019 року Первинна профспілкова організація ПАТ «Укрпошта» Всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі» повідомила про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з недотриманням роботодавцем трудового законодавства при вивільненні працівників та вимог законодавства щодо участі роботодавця у забезпеченні зайнятості населення, а також положень Колективного договору ПАТ «Укрпошта».

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, профспілкова організація, роблячи висновок про порушення роботодавцем вимог трудового законодавства та п. 3.2. Колективного договору, належним чином не дослідила наявність або відсутність вакантних посад АТ «Укрпошта», які були рівноцінні посаді, яку займала ОСОБА_1 , станом на час попередження про вивільнення від 11.02.2019 року.

Крім того, як вбачається, висновок про наявність посад, які могли бути запропоновані ОСОБА_1 , але не запропоновані останній, зроблений профспілковим органом зі слів самої ОСОБА_1 , однак в основу вказаного висновку жодних доказів покладено не було.

У свою чергу, згідно ст. 43 ч.1-3, 5, 7 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника)

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 20.06.2019 року по справі № 226/1664/18 (провадження № 61-6930св19), розглядаючи трудовий спір з урахуванням положень частини сьомої статті 43 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Крім того, Верховний Суд у своїй постанові 05.10.2020 року по справі №451/1028/18 вказав, що обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, стаття 2 ЦПК України). Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

Отже, враховуючи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , яке було прийнято без урахування фактичних обставин і підстав звільнення ОСОБА_1 , зокрема без належного дослідження питання наявності вакантних посад в АТ «Укрпошта» які могли б бути запропоновані ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що роботодавець правомірно та з дотриманням вимог чинного трудового законодавства звільнив позивача з займаної ним посади.

Доводи апелянта стосовно того, що відповідачем при її звільненні не було прийнято до уваги положення ст. 42 КЗпП України, а саме її переважне право на залишення на роботі, колегія суддів відхиляє, адже, як вірно зазначено судом першої інстанції, застосування ст. 42 КЗпП України у даному випадку є безпідставним, оскільки іншого працівника на такій же посаді, з яким потрібно було порівнювати кваліфікацію і продуктивність праці позивача, не було.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, та правильне по суті рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Чабаном Русланом Леонідовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2020 року у цивільній справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта», треті особи: Первинна профспілкова організація Публічного акціонерного товариства «Укрпошта», генеральний директор Акціонерного товариства «Укрпошта» Смілянський Ігор Юхимович, перший заступник з операційної діяльності акціонерного товариства «Укрпошта» Перцовський Олександр Семенович про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 05 серпня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська