ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2021 року

м. Харків

справа № 645/256/18

провадження № 22-ц/818/4590/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова, ухвалене 18 травня 2018 року у складі судді Мартинової О.М.,

У С Т А Н О В И В:

Шістнадцятого січня 2018 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (надалі КП «ХТМ») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання в розмірі 52 197 грн 20 коп. за період з 09.2010 по 11.2017, 6847 грн трьох відсотків річних, 1386 грн 24 коп. інфляційних витрат та 1600 грн судового збору.

Позов мотивований тим, що у зв`язку з несвоєчасною та неповною сплатою відповідачами за послуги теплопостачання, що надаються КП «ХТМ», у них утворилась заборгованість у розмірі 52 197 грн 20 коп. за період з вересня 2010 року по листопад 2017 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 разом з трьома відсотками річних та інфляційними втратами.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 травня 2018 року позовні вимоги КП "ХТМ" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволені.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг КП «ХТМ» за вказаною адресою. За період з вересня 2010 року по листопад 2017 року у них утворилася заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що підтверджено наданою позивачем відомістю нарахувань та оплат за теплову енергію. Згідно зі ст. 67 Житлового кодексу Української РСРС (надалі ЖК України) плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми. Тому суд стягнув з відповідачів окрім заборгованості також інфляційні витрати у розмірі та три проценти річних від простроченої суми.

Не погодившись з заочним рішенням суду від 18.05.2018, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення суду, постановити нове рішення, яким зменшити суму стягнення з урахуванням строку позовної давності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у зв`язку з цим не була обізнана про заочне рішення суду, винесене 18.05.2018. За вказаною в позовній заяві адресою ОСОБА_2 не проживає приблизно з 2001-2002 років, що підтверджується наданими нею доказами. В матеріалах справи відсутні докази її належного повідомлення про розгляд справи в суді першої інстанції у 2018 році. У зв`язку з її неналежним повідомленням про розгляд справи, ОСОБА_2 була позбавлена можливості подати до суду заяву про застосування строку позовної давності. Хоча до виниклих між сторонами правовідносини застосовується трирічний строк позовної давності.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Судовою колегією та судом першої інстанції встановлено, що з 21.02.2005 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Викладене підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС в Харківській області від 23.01.2018 та довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку КП «Жилкомсервіс» № 4470 від 03.10.2017 (а.с. 5, 15).

За період з вересня 2010 до листопад 2017 за адресою: АДРЕСА_1 , утворилася заборгованість за надані КП «ХТМ» послуги в розмірі 52 197 грн 20 коп., що підтверджено відомістю нарахування та оплат за теплову енергію з урахуванням періоду платежу ( а.с. 7-9).

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт посилається на те, що заочний розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без її участі, оскільки вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи, у зв`язку з чим не змогла скористатись своїм правом на подання заяви про застосування наслідків спливу позовної давності.

Згідно зі статтею 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Порядок виклику та вручення судових повісток визначено статтями 128, 130 ЦПК України.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно з частинами першою-шостою статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Якщо особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи.

За змістом пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п.п. 1,3 ч.8 ст. 128 ЦПК України).

За змістом висновків Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №296/9824/19 (провадження №61-13685св20).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що дані про належне повідомлення ОСОБА_2 про час і місце судового розгляду в суді першої інстанції відсутні, оскільки рекомендовані повідомлення про судові засідання на 16 березня 2018 року, 11 квітня 2018 року, 10 травня 2018 року, 18 травня 2018 року повернулись з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 36-37, 43-44, 52-53, 66), що не свідчить ні про відмову адресата від одержання відправлення, ні про його незнаходження за адресою, повідомленою суду.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-повідомлення, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог статей 128, 130 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції порушив право позивача знати про час і місце судового засідання, що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 грудня 2019 року у справі№ 922/4508/16.

З огляду на вищевикладене судова колегія уважає, що наявні передбачені п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України підстави для скасування заочного рішення суду та ухвалення у справі нового судового рішення.

При цьому колегія суддів ураховує, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ч.1 ст.58 ЦПК України).

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи; свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна (ч.1 ст.62 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у ОСОБА_2 повноважень представляти в суді інтереси інших відповідачів по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . О скільки ОСОБА_1 й ОСОБА_3 до суду з апеляційною скаргою на заочне рішення не звернулися, заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 травня 2018 року у справі № 645/256/18 підлягає перегляду лише в частині задоволення позовних вимог КП «ХТМ» до ОСОБА_2 .

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, на час виникнення спірної заборгованості регулювалися Законом України № 1875-ІV від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон №1875-ІV), що діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону №1875-ІV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо - будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону № 1875-ІV передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За визначенням, наданим у пункті першому статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Судом установлено і ОСОБА_2 не заперечувала, що має заборгованість перед КП «ХТМ» за сплату комунальних послуг. Тому судова колегія вважає, що вимоги КП «ХТМ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги підлягає задоволенню.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 поставила питання про застосування до позову КП «ХТМ» наслідків спливу строків позовної давності і вважала у зв`язку з цим, що заборгованість належить зменшити. Послалася на те, що з позовною заявою КП «ХТМ» звернулося 16.01.2018, а заборгованість з неї та інших відповідачів позивач просить стягнути за період з вересня 2010 року по листопад 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 256 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Стаття 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення (стаття 267 ЦК України).

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення учасникам справи рівних можливостей у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, складовими яких є закріплені у цивільному процесуальному законодавстві принципи рівності і змагальності сторін.

Відповідач, який не був у відповідності до вимог процесуального законодавства належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей для подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належним чином відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення.

У разі відмови судом першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Та обставина, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у судовому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року № 14-59цс18, згідно з яким Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше висловлених Верховним Судом України висновків щодо неможливості вирішення апеляційним судом заяви про застосування позовної давності, яка подана особою, що не брала участі у розгляді справи у суді першої інстанції.

Судовою колегіє установлено, що ОСОБА_2 заявляла про застосування наслідків спливу строків позовної давності в заяві про перегляд заочного рішення від 25.03.2021 (а.с. 72-73). Заява ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.05.2021 була залишена без задоволення (а.с. 87-88, 90). Тому заявлене відповідачем клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності, викладене в апеляційній скарзі, підлягає розгляду Харківським апеляційним судом під час апеляційного перегляду справи.

Матеріалами справи підтверджено, що в поданому 16.01.2018 позові КП «ХТМ» просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за надані послуги за період з вересня 2010 року по листопад 2017 року (а.с. 3). Про існування свого порушеного права на отримання сплати за надані послуги, починаючи з вересня 2010 року, КП «ХТМ» знало з жовтня 2010 року, оскільки згідно з відомістю нарахувань та оплат сплата за надані позивачем послуги за адресою: АДРЕСА_1 з серпня 2001 року споживачами не проводилася (а.с. 7-9). Але з позовом КП «ХТМ» звернулося 16.01.2018, з пропуском строку позовної давності відносно окремих платежів. Тому в задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за період вересня 2010 року по грудень 2014 року належить відмовити. Стягненню підлягає лише сума заборгованості за період з 01.01.2015 по 30.11.2017. Згідно з наданою КП «ХТМ» відомістю нарахувать та оплат, заборгованість споживачів за надані позивачем послуги за вказаний період складає 34 395 грн 80 коп.

Також підлягає зменшенню сума трьох відсотків річних та інфляційних витрат, що підлягає стягненню солідарно ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за період з 01.01.2015 по 30.11.2017. А саме, інфляційні втрати складуть 6240 грн 64 коп., три відсотки річних 1319 грн 07 коп. (а.с. 10).

При цьому звернення у 2015 році КП «ХТМ» з заявою про видачу судового наказу (а.с. 4) строку позовної давності не перервало. Як вказала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17).Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

З огляду на викладене, судова колегія вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, заочне рішення скасувати в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , ухвалити в цій частині нову постанову. За період з 01.01.2015 по 30.11.2017 заборгованість за надані КП «ХТМ» послуги, три відсотки річних та інфляціні втрати належить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . В задоволенні позову КП «ХТМ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги за період з вересня 2010 року по 31 грудня 2014 року, трьох відсотків річних та інфляціних витрат за грудень 2014 року слід відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 , позов КП «ХТМ» до неї визнаний обґрунтованим на 69,43 %. При подачі позовної заяви КП «ХТМ» сплатило 1600 грн судового збору (а.с. 1, 2). Тому з ОСОБА_2 на користь КП «ХТМ» належить стягнути 370 грн 29 коп. (1600*0,6943/3) судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 відносно неї задоволена в повному обсязі, при подачі апеляційної скарги вона сплатила 2580 грн (а.с. 92) з 2400 грн, що підлягали сплаті. Тому з КП «ХТМ» на користь відповідача належить стягнути 2400 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 травня 2018 року скасувати в частині задоволення позову Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_2 573 (п`ятисот сімдесяти трьох) гривень 33 (тридцяти трьох) копійок судокого збору, ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , солідарно з ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/р НОМЕР_1 ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823, Код ) заборгованість за опалення та підігрів води за період з 1 січня 2015 року по 30 листопада 2017 року в 34 395 (тридцять чотири тисячі триста дев`яносто п`ять) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 солідарно ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/р НОМЕР_1 ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823, Код ) інфляційні витрати в розмірі 6240 (шість тисяч двісті сорок) гривень 64 (шістдесят чотири) копійки, три проценти річних в розмірі 1319 (одна тисяча триста дев`ятнадцять) гривень 7 (сім) копійок за період з 1 січня 2015 року по 30 листопада 2017 року.

В задоволенні позову Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за період з 1 вересня 2010 року по 31 грудня 2014 року, трьох відсотків річних та інфляційних витрат за грудень 2014 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» 370 (триста сімдесят) гривень 29 (двадцять дев`ять) копійок судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви.

Стягнути з комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_2 2400 (дві тисячі чотириста) гривень судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 28 серпня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук