Справа № 2-5681/09
Провадження № 22-ц/801/1488/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Овсюк Є.М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2021 рокуСправа № 2-5681/09м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Рибчинського В.П., Медвецького С.К.,

з участю секретарів судового засідання: Очеретної М.Ю., Ліннік Я.С.,

учасники справи:

позивач: Кредитна спілка «Альянс Україна»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 02 листопада 2009 року, ухвалене у складі судді Овсюка Є.М., в залі суду,

встановив:

У вересні 2009 року КС «Альянс Україна» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору кредиту та стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 21.11.2008 між КС «Альянс Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №1074-08к, за яким позичальнику було надано кредит у розмірі 140 000 грн. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника по договору кредиту, 21.11.2008 було укладено договір іпотеки №2642, предметом якого є належна ОСОБА_1 квартира.

Відповідно до умов договору позивач виконав свої зобов`язання з надання кредиту, що підтверджується видатковим касовим ордером від 22.11.2008, проте відповідач взятих на себе зобов`язань не виконує, у зв`язку з чим станом на 02.09.2009 виникла заборгованість в розмірі 528 409,80 грн, яку позивач звернувшись в суд з позовом просив стягнути з відповідача на його користь, а також стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 02 листопада 2009 року позов задоволено.

Договір кредиту №1074-058к від 21.11.2008 розірвано.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Альянс Україна» суму неповернутого тіла кредиту у розмірі 140 000 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 93 009,80 грн, пеню у розмірі 225 400 грн, штраф 50% за порушення строків сплати кредиту та процентів та дострокове розірвання договору 70 000 грн, понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 700 грн та по оплаті за інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що відповідачем взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом не виконано.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 02 листопада 2009 року залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено, що позивач, в порушення пункту 2.1 кредитного договору звернувся до суду із позовом про стягнення кредиту, відсотків та пені до закінчення строку на який видавався кредит, а саме 03.09.2009, коли права вимагати повернення кредиту у позивача не виникло.

Крім того, в апеляційній скарзі вказано, що суд першої інстанції не звернув увагу на невірний розрахунок заборгованості за відсотками на період користування кредитними коштами і неможливість оплати зобов`язання згідно з графіком через те, що декілька визначених у ньому днів проведення оплати були вихідними днями.

Також у апеляційній скарзі містяться посилання на те, що кредитна спілка не мала права достроково вимагати повернення кредиту та сплати процентів, оскільки таке право виникає лише за умови дострокового розірвання кредиту.

Зазначено, що вимога, надана кредитною спілкою, не свідчить про її направлення на адресу ОСОБА_1 , а вказаний у ній строк виконання зобов`язання суперечить умовам договору і такий строк на час звернення кредитної спілки до суду ще не настав.

Крім того, в апеляційній скарзі вказано, що нарахований кредитною спілкою штраф в розмірі 50% від загальної суми неповернутого кредиту свідчить про двозначність положень договору і Закону, а нарахована кредитною спілкою пеня перевищує суму отриманого кредиту майже в два рази, хоча така сума не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а відтак у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав викладених у ній.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому надано заяву про розгляд справи у відсутність представника.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону в повній мірі.

Так, судом встановлено, що 21.11.2008 між КС «Альянс Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №1074-08к, за яким позичальнику було надано кредит у розмірі 140 000 грн. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника по договору кредиту, 21.11.2008 було укладено договір іпотеки №2642, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру.

З матеріалів справи видно, що позивач виконав свої зобов`язання за договором кредиту та надав позичальнику кредитні кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером від 22.11.2008, проте відповідач взятих на себе зобов`язань не виконує, у зв`язку з чим станом на 02.09.2009 виникла заборгованість в розмірі 528 409,80 грн, яка згідно наданого позивачем розрахунку складається із: 140 000 грн - сума неповернутого тіла кредиту; 93009,80 грн - сума процентів за користування кредитом; пеня в розмірі 225 400,00 грн та 70000 грн - штраф.

Пунктом 3.1 договору кредиту №1074-08к від 21.11.2008 передбачено, що плата за користування кредитом (проценти) становить 0,19178% за день від загальної суми щоденного залишку заборгованості позичальника по кредиту в рамках кредитної лінії плюс один відсоток від суми кредиту, який сплачується позичальником авансово в день отримання кредиту. Залишок заборгованості по кредиту у будь - який момент не може перевищувати суми, вказаної у п. 1.1 цього договору в якості ліміту. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту.

Згідно з п. 6.1 кредитного договору, за порушення терміну визначеного графіком (ст. 3.3 договору) повернення отриманого кредиту та прострочення сплати суми процентів за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю пеню у розмірі 1 (одного) проценту від загальної суми неповернутого кредиту за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6.2 вказаного договору, при розірванні кредитного договору з підстав вказаних п. 5.4.4, позичальник додатково, крім пені, сплачує штраф у розмірі 50% (п`ятдесят) процентів від загальної суми неповернутого кредиту.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом положень статей 526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений у ньому строк (термін) його виконання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Положеннями ч. 4 цієї статті передбачено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою та другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З урахуванням встановлених у справі обставин та наведених норм права, судом першої інстанції зроблено висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача кредитних коштів за тілом кредиту, відсотками, штрафом та пенею.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 тіла кредиту, відсотків та штрафу у зазначеному розмірі.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на невірний розрахунок заборгованості за відсотками на період користування кредитними коштами і неможливість оплати зобов`язання згідно з графіком через те, що декілька визначених у ньому днів проведення оплати були вихідними днями, не заслуговують на увагу, оскільки у кредитному договорі, укладеному між сторонами чітко зазначено порядок виконання зобов`язання, зокрема з урахуванням вихідних чи святкових днів.

Наведені скаржником доводи про те, що позивач, в порушення пункту 2.1 кредитного договору звернувся до суду із позовом про стягнення кредиту, відсотків та пені до закінчення строку на який видавався кредит, тобто коли права вимагати повернення кредиту у позивача не виникло, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем було порушено умови договору щодо щомісячного погашення частини кредиту та процентів, а відтак згідно з п. 5.4.4, позивач звернувся до суду із позовом про дострокове розірвання договору кредиту та стягнення суми кредиту.

Також, не заслуговують на увагу доводи про двозначне положення договору в частині визначення розміру штрафу, оскільки умовами укладеного сторонами договору чітко визначено підстави нарахування штрафу та його розмір.

Щодо позовної вимоги про стягнення пені, то колегія суддів вважає за необхідне зменшити її розмір, з огляду на наступне.

Згідно з п. 6.1 кредитного договору, за порушення терміну визначеного графіком (ст. 3.3 договору) повернення отриманого кредиту та прострочення сплати суми процентів за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю пеню у розмірі 1 (одного) проценту від загальної суми неповернутого кредиту за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументами апеляційної скарги Кредитної спілки «Альянс Україна» про доведеність позовних вимог про наявність підстав для стягнення заборгованості за пенею.

Разом з тим, слід зазначити, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК України).

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №727/9352/17 (провадження №14-319цс19) зроблено висновок, що «положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі №6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц.

Суд апеляційної інстанції вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача пені у заявленому позивачем розмірі, що майже більше, ніж у два рази перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи.

Судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором №1074-08к від 21 листопада 2008 року, яка станом на 02 вересня 2009 року складає за тілом кредиту в сумі 140 000 грн, тому колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України до розміру збитків (тіло кредиту) до 140 000 грн, що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведені обставини, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Кредитної спілки «Альянс Україна» підлягає задоволенню частково, а заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 02 листопада 2009 року в частині стягнення пені та розподілу судових витрат зміні.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат слід врахувати, що судом задоволено позовні вимоги лише на суму 373 009,80 грн, що становить 70,6 % від ціни позову.

Кредитною спілкою «Альянс Україна» сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 700 грн. і при вирішенні питання про розподіл судових витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в розмірі 1 200,20 грн.

В свою чергу ОСОБА_1 сплатив за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 2 550 грн, при цьому подану ним апеляційну скаргу задоволено частково, а тому з Кредитної спілки «Альянс Україна» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 749,70 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 02 листопада 2009 року в частині стягнення пені та судових витрат змінити, виклавши резолютивну частину рішення в частині стягнення пені та судових витрат у наступній редакції.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Альянс Україна» пеню в розмірі 140 000 грн та 1 200,20 грн судових витрат по оплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути із Кредитної спілки «Альянс Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 749,70 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: В. В. Оніщук

Судді: C. К. Медвецький

В. П. Рибчинський