_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2559/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2021 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Маломуж А.І.,

за участі секретаря судового засідання - Месропянцевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до Сервісного центру МВС 5141 (м. Одеса, вул. Ак. Корольова. 5) про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

06.04.2021 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сервісного центру МВС 5141 про визнання права власності. В обґрунтування позовної заяви позивачі посилаються на те, що 05.04.2013 року придбали автомобіль марки MAZDA 626, 1991 року випуску у ОСОБА_3 , та внаслідок купівлі даного автомобіля власником було видано позивачам Генеральну довіреність. На даний момент вирішили перереєструвати автомобіль на себе, проте не можуть знайти власника, тому звернулись до суду з даним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І..

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.06.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.

Представник відповідач в судове засідання не з`явився, надав відзив, відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст.81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що у власності ОСОБА_3 перебуває транспортний засіб марки Маzdа 626, 1991 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , зареєстрований 13.02.2002 року на підставі Договору комісії та договору купівлі-продажу, видане свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 .

05.04.2013 року ОСОБА_3 надав довіреність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на право користування та розпорядження автомобілем марки Маzdа 626, 1991 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , зареєстрований 13.02.2002 року строком на 10 років.

Згідно інформаційного порталу Національної поліції України та відповіді з відділу реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі від 16.06.2021 вих № 11502/56-19 - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Пунктом 66 Постанови Великої Палати ВС від 14.05.2019 року (Справа № 910/17274/17) визначено, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 Цивільного кодексу Україниє: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Як визначено в п. 46 зазначеної постанови ВСУ, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (п. 55 Постанови Великої Палати ВС від 14.05.2019 року (Справа № 910/17274/17).

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник (п. 56 Постанови Великої Палати ВС від 14.05.2019 року (Справа № 910/17274/17)).

Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку.

За приписами ч.1 п.6 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Отже, правовим наслідком смерті довірителя - власника транспортного засобу ОСОБА_3 є припинення прав та обов`язків особи, якій видано довіреність.

Частина третя статті 248 ЦК України містить імперативну норму, що разі припинення представництва за довіреністю представник зобов`язаний негайно повернути довіреність.

За приписами ст.1216 ЦК України від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) права та обов`язки (спадщина) переходять до інших осіб (спадкоємців).

Відтак, питання подальшого користування позивачами транспортним засобом повинно узгоджувати із спадкоємцями померлого.

Згідно положень ч.1 та ч.3 ст.1277 ЦК України, вразі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Позивачами не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12,13,133,141,258,259,263,264,265,273,280,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до Сервісного центру МВС 5141 (м. Одеса, вул. Ак. Корольова. 5) про визнання права власності, задовольнити повністю.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01.09.2021 року.

Суддя Маломуж А. І.