Справа № 428/6666/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі головуючого судді Бароніна Д.Б., за участю секретаря Корнєвої Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на виконання рішення Одеського районного суду Омської області Російської Федерації від 27.12.2017 про усиновлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

1. Позиції учасників справи, процесуальні дії

1.1. До Сєвєродонецького міського суду Луганської області 20.07.2021 надійшло клопотання ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на виконання рішення Одеського районного суду Омської області Російської Федерації від 27.12.2017, за яким вирішено надати дозвіл громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: с. Сєвєродонецьк Ворошиловградської області, Україна, на усиновлення неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Сєвєродонецьк Луганської області, Україна, про що 17.10.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області складений запис акта про народження № 877, та записати його в актовому записі про народження дитини в якості батька, присвоїти усиновленому прізвище ІНФОРМАЦІЯ_3 , по батькові ІНФОРМАЦІЯ_3 , ім`я ІНФОРМАЦІЯ_3 , дату та місце народження залишити без змін.

1.2.Представник заявника ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, у своєму клопотанні просила розглядати справу без її участі.

Представник заінтересованої особи - Сєвєродонецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її присутності.

2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин

2.1. Одеський районний суд Омської області Російської Федерації 27.12.2017 ухвалив рішення по справі №2-422/2017 та вирішив надати дозвіл громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: с. Сєвєродонецьк Ворошиловградської області, Україна, на усиновлення неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Сєвєродонецьк Луганської області, Україна, про що 17.10.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області складений запис акта про народження № 877, та записати його в актовому записі про народження дитини в якості батька, присвоїти усиновленому прізвище ІНФОРМАЦІЯ_3 , по батькові ІНФОРМАЦІЯ_3 , ім`я ІНФОРМАЦІЯ_3 , дату та місце народження залишити без змін.

Відповідно до довідки, виданої 16.07.2020 Одеським районним судом Омської області, рішення Одеського районного суду Омської області від 27.12.2017 по цивільній справі №2-422/2017, вищевказане рішення набрало законної сили 10.01.2018. Зазначене рішення на території Росії виконано частково, що підтверджується копією запису акта про усиновлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповіддю на запит Управління РАЦС - Одеський район від 16.07.2020.

З листа-відповіді Управління РАЦС - Одеський район Головного державно-правового управління Омської області № 328 від 16.07.2020 вбачається, що на підставі рішення Одеського районного суду Омської області від 27.12.2017, що набрало законної сили, Управлінням РАЦС Головного державно-правового управління Омської області - Одеський район здійснена державна реєстрація усиновлення ОСОБА_3 усиновлювачем ОСОБА_2 , про що складений запис акта про усиновлення № 1 від 30.01.2018. Відповідно до ст. 44 Федерального закона №143-ФЗ від 15.11.1997 «Про акти цивільного стану» на підставі запису акта про усиновлення вносяться відповідні зміни в запис акта про народження дитини органом запису актів цивільного стану за місцем зберігання запису акта про народження дитини на паперовому носії. Запис акта про народження №877 від 17.10.2008 у відношенні ОСОБА_3 складена Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, Україна. Запис підлягає виправленню в органах РАЦС України.

3. Релевантні джерела права

3.1. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 82 Закону України «Про міжнародне приватне право», визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Частина 1 статті 9 Конституції України вказує на те, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

3.2. Відповідно до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої Україною 10 листопада 1994 року (далі - Конвенція), така Конвенція застосовується у відносинах України, зокрема, з Російською Федерацією.

Так, на підставі п. «а» ч. 1 ст. 51 Конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує рішення, винесені на території інших Договірних Сторін, зокрема, установ юстиції по цивільних і сімейних справах.

За ч. 1 ст. 52 Конвенції винесені установами юстиції кожної з Договірних Сторін і, що вступили в законну силу рішення, що не вимагають за своїм характером виконання, визнаються на територіях інших Договірних Сторін без спеціального провадження за умови якщо: а) установи юстиції запитуваної Договірної Сторони не винесли раніше по цій справі рішення, що вступило в законну силу; б) справа відповідно до цієї Конвенції, а у випадках, не передбачених нею, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинне бути визнане, не відноситься до виняткової компетенції установ юстиції цієї Договірної Сторони.

Згідно ч. 4 ст. 37 вищевказаної Конвенції, по справах про усиновлення або його скасування компетентна установа Договірної Сторони, громадянином якого є усиновитель у момент подачі заяви про усиновлення або його скасування, а у випадку, передбаченому пунктом 3 цієї статті, компетентна установа тієї Договірної Сторони, на території якої подружжя мають або мали останнє спільне місце проживання або місцеперебування.

3.3. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відомості про усиновлення, скасування усиновлення, визнання усиновлення недійсним, позбавлення та поновлення батьківських прав вносяться до Державного реєстру актів цивільного стану громадян на підставі відповідного рішення суду в день надходження копії такого рішення до відділу державної реєстрації актів цивільного стану або в день пред`явлення особою, зазначеною в рішенні суду, або уповноваженою нею особою копії такого рішення.

Згідно абзацу 4 пункту 6 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 р. № 1064 із змінами та доповненнями, відомості про усиновлення, скасування усиновлення, визнання усиновлення недійсним, вносяться до Реєстру на підставі відповідного рішення суду в день надходження копії такого рішення до реєстратора або в день пред`явлення особою, зазначеною в рішенні суду, або уповноваженою нею особою копії такого рішення.

3.4. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, даних у п. 17 Постанови Пленуму від 24.12.1999 № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» не потребують виконання рішення про: визнання прав; оголошення банкрутом; визнання недійсними певних актів; визнання, оспорення батьківства; позбавлення батьківських прав; розірвання шлюбу; встановлення фактів, що мають юридичне значення; усиновлення; визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тощо.

3.5. Відповідно до ч. 1 ст. 462 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно зі ст. 471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно із ч.ч. 6, 7 ст. 473 ЦПК України за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню. У визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених статтею 468 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

4. Оцінка фактичних обставин справи та аргументів сторін

4.1. Суд звертає увагу на те, що рішення про усиновлення дитини за своїм характером не вимагає виконання. Тобто, таке рішення не зобов`язує учасників справи вчиняти будь-які дії, передавати майно, виплачувати кошти тощо. В такому рішенні констатується факт усиновлення певної особи іншою особою.

Отже, згідно положень ч. 1 ст. 52 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої в 1994 році як Україною, так і Російською Федерацією, рішення суду Російської Федерації про усиновлення дитини, як таке що не вимагає за своїм характером виконання, визнається на території України без спеціального провадження за умови якщо:

а) установи юстиції запитуваної Договірної Сторони не винесли раніше по цій справі рішення, що вступило в законну силу;

б) справа відповідно до цієї Конвенції, а у випадках, не передбачених нею, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинне бути визнане, не відноситься до виняткової компетенції установ юстиції цієї Договірної Сторони.

Суд зазначає, що відсутні відомості про винесення раніше по цій справі будь-якими компетентними установами України іншого рішення, яке вступило в законну силу.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 37 вищевказаної Конвенції та п. 9 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право», справа про усиновлення в даному випадку не відноситься до виняткової компетенції установ юстиції України.

Таким чином, наявні всі умови для визнання на території України без спеціального провадження рішення Одеського районного суду Омської області Російської Федерації від 27.12.2017 по справі №2-422/2017, що набрало законної сили 10.01.2018, яким вирішено надати дозвіл громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 , дозвіл на усиновлення неповнолітнього ОСОБА_3 .

При цьому, ч. 4 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та абзац 4 пункту 6 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян прямо передбачають, що відомості про усиновлення вносяться до Реєстру на підставі відповідного рішення суду в день пред`явлення особою, зазначеною в рішенні суду, або уповноваженою нею особою копії такого рішення. Тобто, для внесення відповідних відомостей до Реєстру достатньо пред`явити копію відповідного рішення суду.

4.2. Підсумовуючи викладене суд зазначає, що в даному випадку визнання рішення про усиновлення ОСОБА_3 в судовому порядку не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідним міжнародним договором навпаки передбачено, що таке рішення визнається Україною без будь-якого спеціального провадження.

У зв`язку із вищевикладеним, відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на виконання рішення Одеського районного суду Омської області Російської Федерації від 27.12.2017 про усиновлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 247, 258, 260, 261, 353-355 ЦПК, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на виконання рішення Одеського районного суду Омської області Російської Федерації від 27.12.2017 про усиновлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Д.Б. Баронін