СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 6/759/189/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретарів Фітяка Є.М.

представника заявника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом 14.03.2014 року на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва у справі ун. № 759/18144/13-ц, пр. № 2/759/844/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить визнати виконавчий лист, виданий Святошинським районним судом 14.03.2014 року на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2014 року у справі ун. № 759/18144/13-ц, пр. № 2/759/844/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, таким, що не підлягає виконанню.

Свою заяву ОСОБА_1 мотивує тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2014 року позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" задоволено, стягнуто з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" солідарно заборгованість за кредитним договором № 16-07-И/10 від 15.02.2007 року в сумі 1 126 426, 23 грн, судовий збір в сумі 3 441,00 грн, а всього 1 129 867 (один мільйон сто двадцять дев`ять тисяч вісімсот шістдесят сім) грн 23 коп.

14.03.2016 року Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчі листи у вищевказаній справі, у тому числі й відносно боржника ОСОБА_1 . На виконання зазначеного виконавчого листа 19.08.2014 року Святошинським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження ВП №44453755. 20.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Заявник зазначає, що обов`язок боржника щодо виплати заборгованості в рахунок виконання вищевказаного рішення суду відсутній повністю, оскільки зобов`язання припинені внаслідок добровільного виконання нею обов`язку поза межами виконавчого провадження, що є підставою для визнання виконавчого листа №2/759/844/14 таким, що не підлягає виконанню, а тому з метою недопущення повторного стягнення звернулась з цією заявою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 12.01.2021 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подану заяву про визнання виконавчого листа №2/759/844/14 таким, що не підлягає виконанню, підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у заяві, та надані докази.

Інші особи, які беруть участь у справі (заявник, стягувач, заінтересовані особи), в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 3 ст. 432 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Таким чином, суд вважає можливим проводити розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали цивільної справи № 759/18144/13-ц, матеріали поданої заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №2/759/844/14 від 14.03.2014 року таким, що не підлягає виконанню, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного висновку.

Частиною першою ст. 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Звертаючись до суду з заявою ОСОБА_1 посилається на те, що зобов`язання щодо виплати заборгованості за кредитним договором № 16-07-И/10 від 15.02.2007 року, припинені внаслідок добровільного виконання обов`язку боржника поза межами виконавчого провадження і на теперішній час відсутні повністю, а тому заявник вважає, що це є підставою вважати виконавчий лист №2/759/844/14 від 14.03.2014 року, виданий Святошинським районним судом м. Києва таким, що не підлягає виконанню.

Судом встановлено, що в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 759/18144/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2014 року позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" задоволено, стягнуто з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" солідарно заборгованість за кредитним договором № 16-07-И/10 від 15.02.2007 року в сумі 1 126 426, 23 грн, судовий збір в сумі 3 441,00 грн, а всього 1 129 867 (один мільйон сто двадцять дев`ять тисяч вісімсот шістдесят сім) грн 23 коп.

14.03.2016 року Святошинським районним судом м. Києва на виконання вищевказаного рішення суду видано три виконавчі листи (а.с.87).

19.08.2014 року Святошинським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження ВП №44453755 з виконання виконавчого листа №2/759/844/14 відносно боржника ОСОБА_1 (а.с.96).

20.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»), станом на 10.03.2021 року виконавче провадження №44453755 завершено (а.с.84-88).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 759/18144/13-ц, 11.02.2021 року між Державною іпотечною установою, (далі - новий кредитор) та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", (далі первісний кредитор), укладено договір про відступлення прав вимоги №14/4-В (а. с. 132).

Відповідно до п. 1.2 договору № 14/4-В первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до цього договору.

У додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги № 17/4-В від 11.02.2015 зазначено кредитний договір №16-07-И/10 від 15.02.2007, боржником за яким є ОСОБА_1 .

Судом встановлено, станом на день розгляду справи, виконавчий лист у справі № 759/18144/13-ц на виконанні не перебуває, при цьому, обов`язок боржника щодо виплати заборгованості за кредитним договором відсутній повністю, оскільки зобов`язання ОСОБА_1 припинені внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником, що підтверджується відповідними меморіальними ордерами (а.с. 16-57) .

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину "судового провадження" відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавчий документ це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Порядок і умови примусового виконання судових рішень та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження".

За змістом ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" початком примусового виконання рішення є винесення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до п. п. 1-2, 9 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, обставина, на яку посилається боржник, тобто виконання рішення суду у повному обсязі - є підставою для закінчення виконавчого провадження, оскільки такі дії були вчинені боржником у період після початку примусового виконання виконавчого документа.

Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до змісту даної процесуальної норми, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку:

1) якщо його було видано помилково;

2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення.

Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Тобто, однією із матеріальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про відсутність у боржника обов`язку повністю або частково виконати зобов`язання у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Аналогічні висновки містяться у постановах Касаційного Цивільного суду в складі Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11 та від 30 жовтня 2019 року у справі справа № 686/5252/17.

Положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Належних та допустимих доказів щодо перебування виконавчого листа на примусовому виконанні саме в відділі Державної виконавчої служби України чи у відповідному підрозділі матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди є самостійним виконавчим документом та виконується незалежно від виконавчих листів виданих на виконання рішень судів.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

В свою чергу, положеннями ч. 4 ст. 543 ЦК України визначено, що виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ч. 1 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судом встановлено, що виконавчий лист №2/759/844/14 виданий у справі № 759/18144/13-ц Святошинським районним судом м. Києва 14.03.2014 року, на виконанні у Святошинському РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не перебуває, при цьому ОСОБА_1 добровільно було виконано рішення суду, шляхом сплати суми у розмірі 1 129 867,23 грн, тобто рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2014 року про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 16-07-И/10 від 15.02.2007 року в сумі 1 126 426, 23 грн, судового збору в сумі 3 441,00 грн, а всього 1 129 867,23 грн виконано повністю у зв`язку з фактичним його виконанням в повному обсязі одним із солідарних боржників.

Однією із підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є добровільне виконання обов`язку боржником (на яке і посилається заявник).

Відтак, оскільки у матеріалах справи наявні докази виконання зобов`язань ОСОБА_1 як солідарним боржником за договором № 16-07-И/10 від 15.02.2007, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви, в зв`язку з чим виконавчий лист №2/759/844/14 від 14.03.2014 року, виданий Святошинським районним судом м. Києва є таким, що не підлягає виконанню повністю у зв`язку добровільним виконанням боржником рішення суду та як наслідок відсутністю обов`язку боржника щодо повернення боргу за вказаним кредитним договором, що передбачено ч. 2 ст. 432 ЦПК України.

Керуючись Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження", ст. ст. 11, 15, 16, 512, 514, 515, 543, 599 ЦК України, ст. ст. 2, 76-81, 258-260, 268, 273, 353, 431, 432 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом 14.03.2014 року на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва у справі ун. № 759/18144/13-ц, пр. № 2/759/844/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати виконавчий лист 2/759/844/14, який виданий 14.03.2014 року Святошинським районним судом м. Києва на підставі рішення від 05.02.2014 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованості за кредитним договором № 16-07-И/10 від 15.02.2007 року в сумі 1 126 426, 23 гривень, судовий збір в сумі 3 441,00 гривень, а всього 1 129 867 (один мільйон сто двадцять дев`ять тисяч вісімсот шістдесят сім) гривень 23 копійок, - таким, що не підлягає виконанню.

Скасувати заходи забезпечення розгляду заяви, що були вжиті ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року у виді зупинення виконання за виконавчим листом, виданим 14.03.2014 р. Святошинський районним судом м. Києва на підставі заочного рішення від 05.02.2014 р. у справі № 2/759/844/14 до розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо (частина перша статті 355 ЦПК України) або через суд першої інстанції (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається: http://court.gov.ua/fair/.

Повний текст ухвали виготовлено 20.04.2021.

Суддя Твердохліб Ю.О.