Справа № 215/6717/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Науменко Я.О.,
за участю: секретаря Головко Д.В.,
згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

15.11.2019 ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» подало до суду вказану позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що ОСОБА_1 з 02.07.2015 перебував у трудових відносинах з позивачем. 25.04.2017 на виконання приписів ст.ст. 23, 39 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" та ч. 3 ст. 119 КЗпП України, позивачем було видано наказ № 435 -к "Про увільнення від роботи в зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом", відповідно до якого відповідача ОСОБА_1 , підземного електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування 4 розряду дільниці № 55 шахти "Октябрська" ПАТ "Кривбасзалізрудком", було увільнено від роботи з 10.11.2016 у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України зі збереженням, строком на 3 роки місця роботи за вказаною професією та середнього заробітку. У липні 2018 позивач дізнався про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за контрактом ще з 18.05.2018, що також підтверджується листом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України полковника ОСОБА_2 . Після звільнення з військової служби за контрактом відповідач не прибув до позивача для продовження роботи за основною професією, чим скоїв прогул, за що його було звільнено з підприємства на підставі наказу № 1504 -к від 26.09.2019. Внаслідок недобросовісних дій зі сторони відповідача, які полягали у неповідомленні позивача про розірвання контракту на проходження військової служби з 18.05.2018, позивач переплатив відповідачу середній заробіток, який зберігався за ним, як увільненим працівником, на загальну суму 19 955,43 грн..

Відповідач відзив на позов не подав, у судове засідання не з`явився. Направлені на адресу його реєстрації копії позовної заяви з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі від 12.12.2019, а також судові повістки про виклик, повернуті суду з відміткою пошти про причини їх невручення: за закінченням строку зберігання та адресат відсутній.

Ухвалою від 12.12.2019 відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 18.02.2020.

Ухвалою від 18.02.2020 розгляд справи було відкладено на 23.03.2020 в зв`язку з неявкою сторін та поверненням від відповідача копії позовної заяви з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі від 12.12.2019 з відміткою пошти про причини їх невручення: за закінченням строку зберігання.

Ухвалою від 23.03.2021 за клопотанням представника позивача в зв`язку з запровадженим карантином розгляд справи було відкладено на 27.04.2020.

Ухвалою від 27.04.2020 за клопотанням представника позивача, а також необхідності витребування від нього доказів розгляд справи було відкладено на 04.06.2020.

В зв`язку з зайнятістю судді в іншому провадженні справа 04.06.2020 не розглядалась.

У судовому засіданні 04.08.2020 було оголошено перерву до 14.09.2020 для надання можливості позивачу виконати ухвалу про витребування доказів.

Ухвалою від 14.09.2020 за клопотанням представника позивача, а також у зв`язку з не виконанням ним ухвали від 27.04.2020 про надання доказів розгляд справи було відкладено на 15.10.2020.

Позивач на виконання ухвали від 27.04.2020 про надання доказів направив суду супровідним листом від 15.10.2020 відомості про виплату грошей №№118, 126, 140, 193 з табуляграмами за травень-червень 2018 року, а також зазначив, що компенсація грошових коштів (середнього заробітку увільненому працівникові) ПАТ «Кривбасзалізрудком» із Держбюджету не здійснювалась (вх.№19030 від 15.10.2020).

У судовому засіданні 15.10.2020 було оголошено перерву до 09.11.2020 для надання можливості позивачу з`ясувати можливість зарахування вимог у рахунок невиплачених відповідачу коштів як компенсації за невикористану відпустку.

Позивач у судове засідання 09.11.2020 подав супровідним листом №53-02/3452 від 09.11.2020 відомість на виплату відповідачу грошей №194 та довідку вих.№3-14/1051 від 06.11.2020 (вх.№20845 від 09.11.2020).

У судовому засіданні 09.11.2020 було оголошено перерву до 16.12.2020 для надання можливості позивачу з`ясувати відомості про зарахування вимог у рахунок невиплачених відповідачу коштів як компенсації за невикористану відпустку.

Ухвалою від 16.12.2020 за клопотанням представника позивача, а також через не виконання ним вимог про надання доказів розгляд справи було відкладено на 19.02.2021.

У судовому засіданні 19.02.2021 було оголошено перерву до 23.03.2021 для надання можливості позивачу подати письмові пояснення з приводу виплати відповідачу компенсації за невикористану відпустку.

Ухвалою від 23.03.2021 за клопотанням представника позивача, а також у зв`язку з не виконанням ним вимог про надання доказів розгляд справи було відкладено на 15.04.2021.

Позивач надіслав суду письмові пояснення №53-02/1239 від 15.04.2021, в яких зазначив, що підприємство не отримувало компенсації з Державного бюджету виплачених відповідачу коштів як середнього заробітку увільненого працівника. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України №307 від 10.04.2019 визнано такою, що втратила чинність постанова КМУ №105 від 04.03.2015 «Про затвердження порядку виплати компенсації за 2014-2015 роки підприємствам, установам, організаціям, фермерським господарствам, сільськогосподарським виробничим кооперативам незалежно від підпорядкування і форми власності та фізичним особам-підприємцям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом». Щодо можливості використання депонованих грошових коштів в рахунок погашення боргу, який виник у відповідача внаслідок безпідставно отриманих коштів, то позивач вказав, що депоновані кошти можуть бути видані лише безпосередньо відповідачу і тільки він може самостійно ними розпорядитись. В іншому випадку, за відсутності відповідних заяв відповідача позивач не має права самостійно використати дані кошти в рахунок погашення боргу, який є предметом спору (вх.№7731 від 15.04.2021).

Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

З особової картки працівника № НОМЕР_3 ОСОБА_1 (далі відповідач) наказом №759-к від 02.07.2015 прийнятий на посаду електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування 4 розряду з повним робочим днем на підземних роботах дільниці № 55 шахти "Октябрська" ПАТ "Кривбасзалізрудком" (копія, а.с.4-5).

Відповідно до довідки сума переплати відповідачу за травень 2018 року 5701,55 грн., червень 2018 року 14253,88 грн.. Компенсація за невикористану відпустку в кількості 89 днів складає 43926,84 грн. (а.с.6).

Наказом №435-к від 25 квітня 2017 року «Про увільнення від роботи в зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом» за відповідачем з 10.11.2016 строком на три роки збережено місце роботи, посаду і середній заробіток (копія, а.с.7).

З відповіді військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України вих.№6/11/23-1407 від 05.11.2018, наданої на запит позивача, вбачається, що відповідач проходив строкову військову службу з 24.11.2015 по 10.11.2016, військову службу за контрактом з 10.11.2016 по 18.05.2018. Був звільнений 18.05.2018 із військової служби Національної гвардії і виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 відповідно до пункту «и» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем (копія, а.с.8).

Позивач направив на адресу відповідача вимогу вих.№53-02/2118 від 18.06.2018 про повернення безпідставно отриманих коштів за період з травня 2018 р. по червень 2018 р. включно у розмірі 19955,43 грн. (копія, а.с.9-10).

Вказана вимога була одержана 25.06.2019 особою, відомості про яку не зазначені в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (копія, а.с.11).

Відповідно до наказу №1504-к від 26.09.2019 відповідач з 18.05.2018 звільнений із підприємства позивача на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. У цьому наказі зазначено про зобов`язання забезпечити нарахування відповідачу компенсації за 89 днів невикористаної щорічної відпустки відповідно до ст.83 КЗпП України та інших виплат, належних працівникові у день звільнення, а також ознайомити його з розміром заборгованості перед підприємством, що утворилася внаслідок недобросовісної поведінки з його боку, а саме неповідомлення про розірвання контракту на проходження військової служби, запропонувавши добровільно повернути заборгованість (копія, а.с.12-13).

Згідно з відомістю на виплату грошей №118 за травень 2018 року (відпускних за травень 18 р.) відповідач отримав 3500 грн., що підтверджується його підписом на даній відомості (копія, а.с.88).

У відомості на виплату готівки №126 за червень 2018 року (заробітна плата за травень 2018 року) вказано про видачу відповідачу 4104,49 грн., про що свідчить його підпис на зазначеній відомості (копія, а.с.89).

Відповідно до відомості на виплату готівки №140 за червень 2018 року (заробітна плата за першу половину червня) депоновані грошові кошти у сумі 3570,00 грн., що нараховані до видачі відповідачу (копія, а.с.90).

З відомості на виплату готівки №193 за липень 2018 року (заробітна плата за червень 2018 року) вбачається, що нараховані відповідачу грошові кошти у сумі 5587,25 грн., депоновані (копія, а.с.91).

Табуляграми на ім`я відповідача за травень та червень 2018 року містять відомості про нараховані та утримані суми з відповідача (копія, а.с.92,93).

Відомість на виплату готівки №194 за липень 2018 року (кошти із зарплати за червень 2018 року), що нараховані відповідачу у розмірі 5587,24 грн. отримані не ним, а ОСОБА_3 (копія, а.с.102).

Відповідно до ч. 3 ст. 119 Кодексу Законів про працю України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Таким чином, у сенсі положень статті 119 Кодексу Законів про працю України наявність права на гарантії збереження місця роботи, посади та середнього заробітку нерозривно пов`язується з видом військової служби.
Частиною 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено вичерпний перелік видів військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, за змістом положень частини 3 статті 119 КЗпП України передбачені цією частиною гарантії зберігаються лише за працівниками, призваними на: строкову військову службу; військову службу за призовом осіб офіцерського складу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби під час дії особливого періоду.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно п. 34 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, контракт припиняється (розривається): у день закінчення строку контракту; у день набрання чинності новим контрактом - у разі зміни військовослужбовцем одного виду військової служби на інший; у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України); у день набрання чинності контрактом про навчання у разі вступу особи рядового складу, сержантського та старшинського складу, яка проходить військову службу за контрактом, до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти; у день, що настає після дня смерті (загибелі) військовослужбовця або дня визнання його судом безвісно відсутнім чи оголошення померлим; у день видачі свідоцтва про смерть військовослужбовця на підставі проведеної генетичної експертизи, якщо військовослужбовця не було визнано судом безвісно відсутнім чи оголошено померлим.

Таким чином, із виключенням відповідача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, він втратив право на гарантії, передбачені частиною 3 статті 119 КЗпП України, а відтак і втратив право на збереження місця роботи, посади та на отримання середнього заробітку з часу звільнення із військової служби.

Як вбачається з бухгалтерської довідки ПАТ «Кривбасзалізрудком» за період травень-червень 2019 року відповідачу був нарахований середній заробіток сумі 14253 грн. 88 коп. за кожен місяць (а.с. 101).

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Підпунктом 6 пункту 3 Положення про порядок ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України №148 від 29 грудня 2017 року визначено, що депонована заробітна плата готівка, одержана суб`єктами господарювання для виплат, пов`язаних з оплатою праці, та не виплачена в установлений строк окремим фізичним особам.

Відповідно до п.28 вказаного Положення касир проводить видачу готівки тільки особі, зазначеній у видатковому касовому ордері або видатковій відомості. Видача готівки проводиться за довіреністю, оформленою у встановленому порядку згідно із законодавством України, особам, які з поважних причин не мають змоги поставити підпис власноручно. У видатковому касовому ордері після прізвища, імені та по батькові одержувача готівки бухгалтер зазначає прізвище, ім`я та по батькові особи, якій довірено одержати готівку, а в разі видачі готівки за видатковою відомістю перед підписом про одержання грошей касир робить у ній напис "За довіреністю". Видача готівки за довіреністю проводиться відповідно до вимог, передбачених у пункті 27 розділу III цього Положення. Довіреність або нотаріально засвідчена копія довіреності залишається в касира і додається до видаткового касового ордера або видаткової відомості.

Пунктом 31 даного Положення визначено, що касир зобов`язаний після закінчення встановлених строків виплат, пов`язаних з оплатою праці за видатковими відомостями:

1) у видатковій відомості проти прізвища осіб, яким не здійснено виплату, поставити відбиток штампа або зробити напис "Депоновано";

2) скласти реєстр депонованих сум;

3) у кінці видаткової відомості зазначити фактично виплачену суму та недоодержану суму виплат, яка підлягає депонуванню, звірити ці суми із загальним підсумком за видатковою відомістю і засвідчити напис своїм підписом. Якщо готівка видавалася не касиром, а іншою особою, то на відомості додатково робиться напис "Готівку за відомістю видав (підпис)";

4) здійснити запис у касовій книзі згідно з виписаним бухгалтерією видатковим касовим ордером на фактично видану суму за видатковою відомістю.

Бухгалтер здійснює перевірку записів, зроблених касирами у видаткових відомостях та здійснює підрахунок виданих і депонованих за ними сум. Депоновані суми, що підлягають здаванню в банк, оформляються шляхом складання одного загального видаткового касового ордера.

Тобто, депоновані кошти це готівкові кошти, отримані підприємством для виплат, пов`язаних з виплатою окремим фізичним особам, однак, не виплачені у встановлений строк. Депонована сума коштів підлягає до виплати.

Судом встановлено, що відповідач не повідомив позивача про розірвання контракту про проходження військової служби з Національною гвардією України і йому безпідставно нараховувався середній заробіток, загальна сума якого за період травень-червень 2018 року склала 19955 грн. 43 коп.

Проте, судом не встановлено, що відповідач дійсно отримав вказані кошти, оскільки дослідженими відомостями на видачу готівки підтверджено, що частина належних до видачі відповідачу коштів була депонована, тобто залишилась у власності позивача, а частина коштів отримана іншою особою, а не відповідачем за відсутності доказів про правомірність такої видачі.

Також позивач не надав суду достатніх обґрунтувань того, що виплачені відповідачу грошові кошти як відпускні за травень 2018 року в сумі 3500 грн. та заробітна плата за травень 2018 року на суму 4104 грн. 49 коп. складають суму безпідставно отриманих відповідачем коштів.

Крім того, у справі відсутні докази належного ознайомлення відповідача з наказом про його звільнення та проведення із ним розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Позивачем не подано доказів, які свідчать про направлення та отримання відповідачем наказу про його звільнення, а також доказів щодо письмового повідомлення відповідача про нараховані йому суми, а саме компенсації за 89 днів невикористаної щорічної відпустки, яка складає 43926 грн. 84 коп..

В силу принципу змагальності сторін, визначеного ст. 12 ЦПК України, позивач мав надати належні та допустимі докази перерахування та отримання відповідачем грошових коштів (середнього заробітку за час його увільнення від роботи в зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом), чого позивачем зроблено не було.

Навпаки, позивачем не заперечувалось, що кошти у сумі 19955 грн.43 коп., належні до виплати відповідачу та які повинні бути ним повернуті як безпідставно отримані, знаходяться на банківському рахунку позивача, на які ухвалою від 16.11.2019 про забезпечення позову накладено арешт до набрання рішенням законної сили.

Відсутність будь-яких заперечень від відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог статті 81 ЦПК України.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих грошових коштів, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп. слід покласти на позивача.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне судове рішення буде складено 20.04.2021.

Суддя