справа №619/576/20
провадження №2/619/278/21
Дергачівський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді - Кононихіної Н.Ю.
за участю секретаря судового засідання - Мєщан І.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,
До Дергачівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у зв`язку зі скрутним матеріальним станом, похилим віком та інвалідністю її сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклала 23.09.2015 договір довічного утримання з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 за яким вона, як відчужувач передає набувачу ОСОБА_2 у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 27,0 кв.м., загальною площею 41,00 кв.м.
Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного ПП « ОСОБА_4 » 02.09.2015 вартість вищевказаної квартири становить 217874 (двісті сімнадцять тисяч вісімсот сімдесят чотири) гривні.
Згідно договору довічного утримання - відчужувач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу, яка виражається і оцінюється на суму 1000,00 грн. щомісячно за взаємною згодою сторін. Утримання визначається сторонами у вигляді забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі, забезпечувати третю особу, а саме сина відчужувача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживаючого у відчужуваній квартирі, забезпечення щоденним харчуванням, наданням побутових послуг (прання постільної білизни, послуги перукарні, ремонт побутової, аудіо- та відеотехніки, тощо), забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів, у разі смерті відчужувача поховати його.
Вищевказаний договір на довічне утримання між позивачем та ОСОБА_2 зареєстровано та посвідчено 23 вересня 2015 року приватним нотаріусом Дергачіського нотаріального округу Харківської області Задоріною В.В., за № 1153.
Відповідач ОСОБА_2 не виконувала своїх обов`язків по договору, крім грошових внесків в різних сумах, які перерахувала позивачу на банківську картку, інших послуг не надала. Не брала участі в прибиранні квартири, придбанні харчів та приготування їжі, придбанні ліків згідно рецептів лікарів, пранні білизни, а останні 2,2 роки з 2017 р. по даний час не з`являлась до позивача і не цікавилась її життям.
На підставі вищевикладеного позивач просить розірвати договір довічного утримання укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано та посвідчено 23 вересня 2015 року приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Харківської області - Задоріною В.В., за реєстром № 1153.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник з`явились, сповіщені належним чином про дату, час та місце судового розгляду, просили позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Про поважні причини неявки в суд не повідомили, відзив на позов не подали. Таким чином, суд вважає, що відповідач та її представник ухиляються від явки в суд, тому справу можливо розглянути за їх відсутності в заочному судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів.
Відповідно до ст. 744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (Відчужувач) передає другій стороні (Набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Судом встановлено що, 23 вересня 2015 року укладений договір довічного утримання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Задоріною В.В. та зареєстрований у реєстрі за №1153, що є предметом позову.
Відповідно до предмету Договору довічного утримання позивач, як відчужував - передає набувачу ОСОБА_2 у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 27,0 кв.м., загальною площею 41,00 кв.м.
Відповідно до частини першої ст. 749 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок набувача за договором довічного утримання та передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечити відчужувача.
За умовами п.5.1 Договору довічного утримання - матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись Відчужувачу, оцінюється сторонами у суму 1000,00 (одна тисяча) гривень, за їх взаємною згодою.
П.5.2. Утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді: забезпечення Відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі, забезпечувати третю особу, а саме сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживанням у відчужуваній квартирі, забезпечення щоденним харчуванням, надання побутових послуг (прання постільної білизни, послуги перукарні, ремонт побутової, а також аудіо-, відеотехніки, тощо), забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів, у разі смерті відчужувача - поховати його.
Виходячи з положень частини першої ст. 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Договір довічного утримання служить однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння) передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує в наслідок недієздатності.
Відчужувач має право вимагати, а набувач зобов`язаний виконувати вимоги, що полягають у здійсненні всіх необхідних дій по матеріальному забезпеченню відчужувача.
Виконання полягає в наданні всіх видів матеріального забезпечення у повній відповідності зі змістом договору.
Договір довічного утримання може бути розірваний на вимогу відчужувача, якщо набувач не виконує прийняті на себе зобов`язання.
Наведена норма закону ставить наявність підстави для розірвання договору в залежність від невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків. Виконанням обов`язку є вчинення дій, передбачених законом чи договором.
За договором довічного утримання дією, яку має вчинити набувач, є довічне забезпечення відчужувача утриманням або доглядом (ст. 744 ЦК України). Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення передбаченої договором дії набувачем. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.
Цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однієї із сторін - у судовому порядку.
Виходячи з підстав позову, позивач, висуваючи вимогу про розірвання договору довічного утримання, посилається на факт не виконання відповідачем договірних зобов`язань в частинні забезпечення третьої особи, а саме сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,а також позивача-відчуджувача - щоденним харчуванням, наданням побутових послуг (прання постільної білизни, послуги перукарні, ремонт побутової, а також аудіо-, відеотехніки, тощо), забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів, тому, на думку позивача, наявні всі підстави для розірвання договору довічного утримання, внаслідок припинення виконання зобов`язань стороною договору - Набувачем, в односторонньому порядку. У судовому засіданні дані обставини підтвердили свідки. Інших доказів до судового засідання не було надано.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 749 ЦК України якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.
Надаючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, наведеними сторонами доводи та заперечення по суті предмету позову, суд, з урахуванням правової природи укладеного договору та істотних умов договору, які узгоджені сторонами при його підписанні, вважає доведеним наступні обставини, що після укладання договору довічного утримання відповідач лише частково виконував взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання, однак в односторонньому порядку припинив виконання зобов`язань по договору.
При встановленні факту неналежного виконання відповідачем обов`язків за договором довічного утримання, суд враховує відсутність допустимих доказів, які мали підтвердити факт належного виконання зобов`язань по договору з боку відповідача.
Крім того, згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України).
Правова природа договору довічного утримання має ознаки, які не притаманні для переважної більшості зобов`язальних правовідносин.
Із змісту пред`явленого позову, наявних в матеріалах справи доказів, наданих позивачем пояснень, вбачається, що позивач не має наміру в подальшому отримувати від відповідача допомогу, послуги, кошти, протягом тривалого часу сторони не можуть знайти порозуміння, та не роблять будь-яких кроків, спрямованих на розв`язання проблем, які виникли під час виконання договору довічного утримання, в свою чергу відповідач ставиться до виконання своїх зобов`язань формально, позивача не навідує, не цікавиться життям та здоров`ям відчужувача, вищенаведене дає підстави вважати, що спір між сторонами залишиться невирішеним, якщо дійти висновку про належне, хоча й формальне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором.
З урахуванням підстав позову, саме відповідач зобов`язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання, що ним не здійснено.
Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи, норми права, які регулюють спірні правовідносини, наявні в матеріалах справи докази в підтвердження позовних вимог, враховуючи відсутність належних доказів щодо спростування відповідачем доводів позивача, що відповідачем не виконувались всі умови договору довічного утримання, суд приходить до обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог про розірвання договору довічного утримання.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 5, 7, 12, 13, 83, 89, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Договір довічного утримання від 23 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Задоріною В.В. та зареєстрований у реєстрі за №1153 розірвати, повернувши сторони у первісний стан.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Н. Ю. Кононихіна