Справа № 466/1176/20 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/1575/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Мегабанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафу за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2020 року акціонерне товариство (далі АТ) «Мегабанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 18239 грн. 05 коп., з яких станом на 03.02.2020 року: 11210 грн. 76 коп. заборгованість за кредитом; 582 грн. 10 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1401 грн. 35 коп. заборгованість по комісії; 5044 грн. 84 коп. штраф за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 30.07.2018 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №131-028-850-2-18-Г, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 11210 грн. 76 коп. на строк з 30.07.2018 року до 29.07.2021 року включно зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 15% річних та щомісячної комісії (комісійної винагороди) за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,5% від суми кредиту, а відповідач зобов`язана була повернути кредит шляхом внесення щомісячних платежів у порядку, визначеному кредитним договором, однак, відповідач не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась спірна заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором №131-028-850-2-18-Г від 30.07.2018 у розмірі 11792 грн. 86 коп., з яких: 11210 грн. 76 коп. заборгованість за кредитом; 582 грн. 10 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ «Мегабанк» судовий збір в розмірі 1359 грн. 15 коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії та штрафу відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач АТ «Мегабанк», просить рішення скасувати в частині незадоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу, оскільки пунктом 6.3 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів, сплатити кредитодавцеві штраф у розмірі 45% від суми кредиту.

Апелянт зазначає, що відповідач не виконувала своїх зобов`язань щодо внесення щомісячних платежів за кредитним договором, внаслідок чого не здійснювалось погашення поточної та простроченої заборгованості за кредитом та передбачених договором платежів, що, в свою чергу, призвело до збитків банку, а отже, АТ «Мегабанк» законно та обґрунтовано нарахував штраф за порушення умов кредитного договору.

Також апелянт зазначає, що судом безпідставно відмовлено у стягненні заборгованості по залишку нарахованої та несплаченої комісії і не застосовано норми матеріального права, які необхідно було застосувати до спірних правовідносин в цій частині спору, а саме: не застосовано Закон України «Про споживче кредитування», норми якого не містять заборони встановлювати комісію за додаткові та супутні послуги кредитодавця, а лише зобов`язують кредитодавця надавати всю інформацію щодо загальних витрат споживача за споживчим кредитом.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надійшло.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 30.03.2021 року, є дата складення повного судового рішення 09.04.2021 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.07.2018 року між ПАТ «Мегабанк», в подальшому перейменованого на АТ «Мегабанк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №131-028-850-2-18-Г, за умовами якого відповідачу ОСОБА_1 надано кредит на споживчі цілі в розмірі 11210 грн. 76 коп. на строк з 30.07.2018 року до 29.07.2021 року включно, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 15% річних.

Пунктом 1.1 кредитного договору закріплено обов`язок позичальника повернути кредитодавцю наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та інші платежі згідно з додатками.

Окрім сплати процентів за користування кредитними коштами, за умовами кредитного договору, які викладені у пункті 2.8 договору, позичальник зобов`язаний щомісячно сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,5% від суми кредиту.

Розмір щомісячного платежу по комісії зазначено в графіку платежів (додаток №1 до договору), який є невід`ємною частиною кредитного договору.

Пунктом 2.9 кредитного договору визначено, що розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, сплачується позичальником щомісячно, не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

Разом з тим, відповідно до частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Тобто, пунктом 2.8 кредитного договору фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Враховуючи наведене, оскільки позичальнику було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд констатує, що положення наведених вище пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі №194/1387/19 (провадження № 61-7416св20) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження №61-22778св19) у справах з аналогічним суб`єктним складом та щодо аналогічних правовідносин (укладення кредитного договору після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що Законом України «Про споживче кредитування» прямо не передбачено заборону на встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості не спростовують наведених вище висновків та не впливають на правильність вирішення справи, оскільки, у даному випадку, банком у кредитному договорі була встановлена плата за ті послуги, які за вказаним законом повинні надаватися безоплатно, окрім цього не надано позичальнику, як слабкій стороні договору, інформацію про перелік таких послуг.

Отже, підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по комісії в розмірі 1401 грн. 35 коп. немає.

Що ж стосується вирішення спору в частині стягнення штрафу, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.1 укладеного між сторонами кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне погашення ануїтетних платежів кредитодавець має право нараховувати та стягувати з позичальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу від несвоєчасно сплаченої суми, при цьому розмір пені не може перевищувати 15% суми простроченого платежу.

Відповідно до пункту 6.2 кредитного договору, позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у наступних випадках:

-за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди у розмірі 10% від несвоєчасно сплаченої суми;

-за невиконання пункту 3.2.1 договору в розмірі 45% від суми кредиту;

-за використання кредиту не за цільовим призначенням у розмірі 25% від суми кредиту, що використано не за цільовим призначенням;

-за невиконання будь-яких інших прийнятих на себе зобов`язань за договором у розмірі 10% від суми отриманого кредиту.

Пунктом 6.3 кредитного договору передбачено, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45% від суми кредиту.

При цьому, за вимогами пункту 6.4 кредитного договору, сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань позичальника за цим договором, не може перевищувати половину суми кредиту, одержаного позичальником за цим договором.

Враховуючи те, що вказані вище положення кредитного договору відповідачем не оспорювались, а позивачем пред`явлена до відповідача лише вимога про стягнення штрафу в розмірі, що відповідає положенням пунктів 6.3, 6.4 кредитного договору, тому в суду першої інстанції не було визначених законом підстав для відмови у задоволенні цієї позовної вимоги позивача, відтак, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення цієї вимоги позивача та стягнення з відповідача у користь позивача штрафу за кредитним договором у розмірі 5044 грн. 84 коп.

У зв`язку з цим, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині визначення розміру судового збору за подання позовної заяви, який підлягає стягненню з відповідача у користь позивача, збільшивши його до 1933 грн. 84 коп., а також необхідно стягнути з відповідача у користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог апелянта, в розмірі 2459 грн. 34 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Мегабанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2020 рокув частині відмови у задоволенні позовної вимоги акціонерного товариства «Мегабанк» про стягнення штрафу за кредитним договором скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким цю позовну вимогу акціонерного товариства «Мегабанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 у користь акціонерного товариства «Мегабанк» штраф за кредитним договором у розмірі 5044 гривень 84 копійок.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2020 рокув частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 у користь акціонерного товариства «Мегабанк», змінити, збільшивши йогодо 1933 гривень 84 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 у користь акціонерного товариства «Мегабанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2459 гривень 34 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 09 квітня 2021 року.

Головуючий: __________Бойко С.М.

Судді: __________Шеремета Н.О.

__________Цяцяк Р.П.