Ухвала

31 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 405/6337/17

провадження № 61-10880ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю та його розподіл,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину вказаного будинку.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 04 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 03 лютого 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 серпня 2020 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 19 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2020 року змінено у частині визначення часток.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/10 частки будинку АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/10 частки будинку АДРЕСА_1 .

В іншій частині судове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У липні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 січня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 травня 2021 року.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Запропоновано заявнику надати до суду касаційної інстанції виправлену касаційну скаргу, яка за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, із обов`язковим зазначенням у ній: судових рішень, що оскаржуються; доплатити судовий збір за подання касаційної скарги та надати документ, що підтверджує його сплату; уточнити касаційну скаргу, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судустрок заявник направила матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2021 року, вважаючи, що вимоги ухвали виконано.

До суду касаційної інстанції надійшла уточнена редакція касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 травня 2021 року; квитанція про сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1 053,84 грн.

Однак, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2021 року заявником не виконано, оскільки, у порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником не подано до суду касаційної інстанції касаційної скарги із зазначенням підстав (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав).

Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

В уточненій редакції касаційної скарги, поданої на виконання ухвали Касаційного цивільного судуу складі Верховного Суду від 15 липня 2021 року, ОСОБА_1 узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не наводить конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Посилання у касаційній скарзі виключно на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Згідно із частиною третьою статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Оскільки у відведений судом строк, станом на 31 серпня 2021 року, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного від 15 липня 2021 року заявником не виконано, що перешкоджає Касаційному цивільному суду у складі Верховного Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, тому касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 травня 2021 року потрібно вважати неподаною та повернути.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (частина сьома статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю та його розподіл вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець