Провадження № 2/760/66/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Фареник А.О.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м. Києві, ОСОБА_2 , третя особа: Головний сервісний центр МВС України в особі Територіального сервісного центру МВС № 8041 про визнання права власності на автомобіль, зобов`язання вчинити дії та відшкодування матеріальної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить:

- визнати за ним право власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ Е 300 D номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрованим ВРЕР №1 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 25 липня 2008 року та зобов`язати Територіальний сервісний центр МВС №8041 в м. Києві внести дану інформацію в базу даних Національної автоматизованої інформаційної системи Головного сервісного центру МВС України;

- стягнути з Головного управління Національної поліції України в м. Києві нанесені йому матеріальні збитки в розмірі 18 486, 00 гр.

Посилається в позові на те, що 22 квітня 2008 року на підставі біржової угоди № 79/626, яка була оформлена ТБ АВТОМОБ, він придбав на автомобільному ринку «Чайка» у місті Києві транспортний засіб - автомобіль марки MERCEDES-BENZ Е 300 D кузов НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

На придбаний автомобіль у ВРЕР-1 УДАІ в м. Києві отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 , а також державні номерні знаки НОМЕР_2 .

З часу укладання біржової угоди транспортним засобом користувався особисто, право керування автомобілем нікому не передавав, автомобіль та державні номерні знаки на нього не викрадались, на штрафмайданчиках у м. Києві автомобіль також не перебував.

Під час керування транспортним засобом він двічі затримувався працівниками УДАІ та поліції за порушення Правил дорожнього руху, при цьому проводилась реєстраційна перевірка автомобіля та державних номерних знаків, у тому числі свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 , про що складалися Протоколи про адміністративне правопорушення, а на підставі рішення суду він притягувався до адміністративної відповідальності та сплачував штрафи за порушенням ПДР.

08 червня 2020 року близько 20 годин 30 хвилин на вказаному транспортному засобі він рухався про проспекту Перемоги в м. Києві і біля будинку № 33/1 на вимогу працівників патрульної поліції Шевченківського УП ГУНП в м. Києві зупинився та надав їм для огляду свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 на своє ім`я.

Після цього нарядом патрульної поліції була викликана слідчо-оперативна група, які склали первинні документи і пояснили, що державні номерні знаки автомобіля НОМЕР_2 відсутні в базі даних Національної автоматизованої інформаційної системи Головного сервісного центру МВС України та запропонували рухатися до відділення за адресою: вулиця Старовокзальна, 12, де слідчими було вилучено автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від автомобіля.

Автомобіль залишився на території ВП №1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві за адресою вул. Старовокзальна, 12.

09 червня 2020 року близько 17.00 години він приїхав за викликом до працівників слідчого відділення, де виявив відсутність автомобіля, який було перевезено евакуатором на штрафмайданчик за адресою: вул. Фанерна, 4 в м. Києві.

Працівник слідчого відділення при співбесіді пояснив, що він повинен сплатити штраф за виклик евакуатора та перебування автомобіля на штрафмайданчику.

09 червня 2020 року працівники слідчого відділення, не провівши перевірку та криміналістичне дослідження вилученого свідоцтва про реєстрацію, вказану подію, як вони вважали з явними ознаками підробки, внесли до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000469 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

09 червня 2020 року прокурор Київської місцевої прокуратури №10 Пономарьова К.В. внесла клопотання про арешт вказаного автомобіля, мотивуючи тим, що на даній стадії досудового розслідування є достатньо підстав вважати, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 на автомобіль є підробленим.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2020 року в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004692 від 09 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, було відмовлено.

Вважає, що слідчим не доведено, що вказане ним у клопотанні майно є предметом кримінального правопорушення, набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення та на нього спрямовано кримінальне правопорушення, таким чином майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

19 червня 2020 року з дозволу слідчого він отримав на штрафмайданчику автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від автомобіля, сплативши за послугу перевезення та утримання автомобіля грошові кошти в сумі 3 486,00 гр.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 04 вересня 2020 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам та третій особі копію позовної заяви з додатками.

02 листопада 2020 року на адресу суду повернувся конверт із копією ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви, який направлявся відповідачу ОСОБА_2 .

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі представник відповідача - Головного управління національної поліції в м. Києві та представник третьої особи отримали 29 вересня 2020 року.

/ а. с. 25 - 27 /

Відповідачам був наданий строк для надання відзиву, а третій особі для надання пояснень.

19 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив від представника відповідача - Головного управління національної поліції в м. Києві, в якому останній проти позову заперечує.

Посилається на те, що слідчим було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004692 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України.

На даний час триває досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, у якому прийняття рішень відноситься до повноважень слідчого, дізнавача.

Відповідно до ч.1 ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством.

Позивач до суду у межах КПК України з приводу оскарження дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача не звертався.

Згідно з листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області (філія ГСЦ МВС) від 17 червня 2020 року автомобіль марки MERCEDES-BENZ Е 300 D номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , належав позивачу, після чого він був зареєстрований на нового власника зі зміною номерного знака.

Відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу даний номерний знак зареєстрований 08 квітня 2016 року за автомобілем марки «LEXUS», моделі «ES 300».

Крім того, зазначив, що порядок відшкодування шкоди в спірних правовідносинах врегульований Законом України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Загальні підстави відшкодування шкоди врегульовано також ст.ст.1166, 1167, 1174 ЦК України.

Вважає, що позивачем не надано до суду жодного належного і допустимого доказу щодо незаконності дій слідчого, не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Виходячи з цього, просить відмовити у задоволенні позову.

27 жовтня 2020 року позивач надав до суду відповідь на відзив.

Зазначає, що автомобіль марки MERCEDES-BENZ Е 300 D кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить йому, не є об`єктом кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №00004692 від 09 червня 2020 року.

Відправлення автомобіля евакуатором без його відома на спеціальний майданчик ТОВ «Укрспецпарк» за адресою: м. Київ, вул. Фанерна,4 та сплата коштів за його тримання там є матеріальними збитками внаслідок протиправних і винних дій посадових осіб ГУНП у м. Києві та причинно - наслідковим зв`язком між діями та наслідками, як обов`язкової підстави для відшкодування шкоди.

12 жовтня 2020 року до суду надійшли пояснення представника третьої особи, в якому зазначено, що 22 лютого 2013 року у ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Острог, Острозького, Корецького та Гощанського районів здійснено вторинну реєстрацію транспортного засобу MERCEDES-BENZ Е 300 D, номер кузова НОМЕР_5 за ОСОБА_3 .

Станом на 02 жовтня 2020 року державний номерний знак НОМЕР_2 є закріпленим за автомобілем LEXUS ES 300 2995, номер кузова НОМЕР_6 , 1993 року випуску, що зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 .

Вважає, що підстави для визнання за позивачем права власності на транспортний засіб MERCEDES-BENZ Е 300 D, номер кузова НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_2 відсутні.

Крім того, відсутні підстави для зобов`язання Територіального сервісного центру № 8041 РСЦ МВС в м. Києві внести відомості в базу даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, оскільки внесення такої інформації можливе виключно під час реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів, процедура вчинення яких чітко визначена спеціальним нормативно-правовим актом та має бути дотримана.

Вважає, що доводи позовної заяви не ґрунтуються на вимогах законодавства, а тому підстави для їх задоволення відсутні.

Після надходження до суду відзиву, відповіді на відзив та пояснення 3-ї особи справа була призначена до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.

В подальшому, після оголошеної в справі перерви, представник відповідача в судове засіданні неодноразово не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд до відома не ставив.

Відповідач ОСОБА_2 та представник 3-ї особи в судове засідання також неодноразово не з`являлися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причину неявки суд до відома також не ставили.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За змістом ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 25 липня 2008 року є власником транспортного засобу - автомобіля MERCEDES-BENZ Е 300 D, номер кузова НОМЕР_8 д.н. НОМЕР_2 на підставі біржової угоди № 79/626 від 22 квітня 2008 року.

Транспортний засіб знаходиться у його володінні та користуванні, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, виданим 22 квітня 2008 року ВРЕР-1 УДАІ в м. Києві.

/ а.с. 8 - 9 /

Позивач дані обставини в судовому засіданні підтвердив.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів 20 лютого 2013 року автомобіль знятий з обліку для реалізації у ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Рівне, Рівненського та Здолбунівського районів.

22 лютого 2013 року у ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Острог, Острозького, Корецького та Гощанського районів здійснено вторинну реєстрацію транспортного засобу MERCEDES-BENZ Е 300 D, номер кузова НОМЕР_5 за ОСОБА_3 .

Крім того, державний номерний знак НОМЕР_2 закріплений за автомобілем LEXUS ES 300 2995, номер кузова НОМЕР_6 , 1993 року випуску, що зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2

/ а.с. 33 - 35 /

За змістом ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

З урахуванням цього суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 328, ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) інформація про зареєстровані транспортні засоби та їх власників, належних користувачів, що міститься у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України, є відкритою та загальнодоступною.

Державна реєстрація і облік транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, а їх порядок установлюється Кабінетом Міністрів України.

Для фізичних та юридичних осіб інформація з Єдиного державного реєстру транспортних засобів надається шляхом пошуку за суб`єктом (власником транспортного засобу) в електронній формі через офіційний веб-сайт органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації та обліку транспортних засобів, за умови ідентифікації такої особи (фізичної або юридичної) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи, чи в паперовій формі шляхом подання заяви особисто або направлення її поштою до органів Міністерства внутрішніх справ України. Інформація з Єдиного державного реєстру транспортних засобів надається у порядку і за формою, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок доступу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За заявою власника чи іншого правоволодільця орган реєстрації та обліку транспортних засобів надає інформацію про осіб, які отримали відомості про зареєстрований транспортний засіб, що йому належить.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Тобто, для державної реєстрації транспортних засобів, які перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах державтоінспекції, крім документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку.

Законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах.

Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

З інформації Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України вбачається, що станом на дату звернення позивача до суду вказаний автомобіль за ним не зареєстрований.

Враховуючи викладене вище, підстави звернення позивача до суду, пов`язані не з оспорюванням його права власності на транспортний засіб, а з номерними знаками на транспортному засобі, які є не підставою для набуття права власності, а підставою для реєстрації та отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а також враховуючи врегульований законом порядок придбання, реєстрації, перереєстрації, зняття та постановку на облік транспортних засобів, підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні.

Що стосується вимог щодо відшкодування матеріальних збитків, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Право громадянина на відшкодування матеріальної та моральної шкоди виникає у випадках, передбачених ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», якщо шкода завдана внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, тобто нею визначені правові підстави відшкодування шкоди, визначальною ознакою яких є незаконність дій посадових осіб.

При цьому вказані статті знаходяться між собою в причинно-наслідковому зв`язку.

Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб.

Судом встановлено та підтверджено сторонами в судовому засіданні, кримінальне провадження знаходиться в стадії досудового розслідування, остаточне рішення в справі не прийняте.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Будь-яких доказів, які б свідчили про незаконність дій органу досудового розслідування щодо нього, позивач суду не надав.

Та обставина, що слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва відмовлено в задоволенні клопотання про накладення арешту на належний позивачу транспортний засіб, не є підставою для висновку про незаконність дій при затримання транспортного засобу під керуванням позивача та його поміщення на штрафмайданчик.

Крім того, сам позивач не заперечує обставин, які привели до затримання транспортного засобу під його керуванням та причин, які стали підставою для цього.

Згідно з ч.ч.1, 2,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з цього, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача і в цій частині.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 328, 334, 392, 1166, 1167, 1174, 1176 ЦК України, Законом України « Про дорожній рух», ст.ст. 2 -5, 12-13, 76-81, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м. Києві, ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль, зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 серпня 2021 року.

Суддя Л.А.Шереметьєва