Провадження № 22-ц/801/1851/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 рокуСправа № 127/16011/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л.О. (суддя - доповідач),

суддів Рибчинського В. П., Стадника І. М.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за матеріалами заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Мавієнка Андрія Анатолійовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Деделюк Світлани Юріївни про захист прав споживачів, визнання правочину недійсним в частині,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2021 року, постановлену у складі судді Бойко В. М. в приміщенні суду в м. Вінниця, -

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бегейма М. О., звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Інвент»), Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» (далі - ПАТ «Дельта банк»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Мавієнка Андрія Анатолійовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Деделюк Світлани Юріївни про захист прав споживачів, визнання правочину недійсним в частині.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2021 року матеріали позовної заяви визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просять ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що ухвалою суду першої інстанції від 24 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху для надання уточнень обґрунтування позивача з приводу застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів» та його звільнення від сплати судового збору або сплати судового збору. При цьому, позивачем на виконання вимог ухвали суду від 24 червня 2021 року сплачено судовий збір в сумі 2724 грн., тобто позивач повністю виконав вимоги ухвали суду від 24 червня 2021 року.

Також зазначає, що предметом спору у даній справі є оспорювання правочину та додатку до нього в тому числі стосується нерухомого майна, власником якого являється позивач, а саме квартири та земельної ділянки, які знаходяться у м. Вінниці. Відтак, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом відповідно до вимог частини першої статті 30 ЦПК України, тобто за місцем знаходження нерухомого майна, переданого в іпотеку за договором іпотеки № 1325/Zфквіп-07, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Укрпромбанк» від 05 грудня 2007 року, яке розташоване у м. Вінниці, і відносно якого в тому числі було укладено оспорюваний договір № 2285/К про відступлення права вимоги від 14 липня 2020 року.

Ухвала суду першої інстанції перешкоджає подальшому провадженню у справі і позбавляє позивача можливості реалізувати гарантоване право особи на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, а також права на справедливий суд.

Зазначає, що у випадку якщо після відкриття провадження у справі з`ясувалося б, що справа підсудна іншому суду, то суд першої інстанції має право передати справу за підсудністю до іншого суду в порядку статті 31 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини другої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої, другої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з частиною третьою статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3 зазначення ціни позову, ;якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

За змістом частини першої, п`ятої, шостої статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). До заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частини перша, третя статті 185 ЦПК України).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2021 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав, що :

-позивачем не надано доказів сплати судового збору, натомість зазначено, що він звільнений від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»;

-відповідно до частини п`ятої статті 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Однак, жодних доказів реєстрації позивача на території м. Вінниці до позовної заяви не надано;

-споживач не дотримався при зверненні до суду з позовом вимог статті 175 ЦПК України, згідно якої позивач зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням, таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

30 червня 2021 року адвокатом Бегеймою М. О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено квитанцію № 164937 від 29 червня 2021 року про сплату судового збору в сумі 2724 грн /а. с. 9-10/.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою суду від 24 червня 2021 року позивачу необхідно було надати докази реєстрації місця проживання на території м. Вінниці задля непорушення правил підсудності, однак, позивачем дану вимогу суду виконано не було. Крім цього, споживач не дотримався при зверненні до суду з позовом вимог статті 175 ЦПК України, згідно якої позивач зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням, таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на нормах процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини п`ятої статті 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Частиною шістнадцятою статті 28 ЦПК України передбачено, що позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За змістом частини дев`ятої статті 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що у разі, якщо суд першої інстанції дійде висновку про те, що справа не підсудна цьому суду, зазначене не є підставою для повернення позовної заяви, адже у такому випадку ЦПК України передбачений інший порядок, в якому має діяти суд першої інстанції (суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу).

Суд апеляційної інстанції вважає такими, що заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції без достатньої на то правової підстави повернув позовну заяву ОСОБА_1 ..

Суд також звертає увагу на те, що питання оцінки обґрунтованості позову (допустимості доказів) вирішується судом на наступних етапах судового розгляду, тому суд не вправі з цих підстав залишати позовну заяву без руху та повертати позивачу. Аналогічні роз`яснення містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Не є підставою для визнання позовної заяви неподаною та її повернення позивачу також незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин. Оцінка законності і обґрунтованості позовних вимог має бути надана судом під час розгляду справи по суті.

Вінницький апеляційний суд вважає, що чітке дотримання вимог процесуального закону є необхідним явищем, оскільки забезпечує вірне дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини: від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Отже, надто суворе тлумачення судом процесуальних норм позбавило позивача права доступу до суду, що згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (пункт 25 рішення у справі «Кутій проти Хорватії»).

Щодо питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року).

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при перегляді ухвали суду першої інстанції не надає оцінки доводам апеляційної скарги щодо підсудності зазначеної справи, оскілки предметом оскарження в апеляційному порядку є ухвала суду першої інстанції постановлена відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України про визнання неподаною та повернення позовної заяви у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду, а не про передачу справи за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2021 року у даній справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: І. М. Стадник

В. П. Рибчинський