ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2021 року м. Кропивницький

справа № 390/108/20

провадження № 22-ц/4809/312/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

ОСОБА_1

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представник ТОВ « СТГ» - Захарченко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СТГ» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2020, суддя Пасічник Д.І., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ПрАТ «УАСК АСКА», ТОВ « СТГ», третя особа, без самостійних вимог ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої ДТП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися у суд із позовом до ПрАТ «УАСК АСКА», ТОВ « СТГ», третя особа, без самостійних вимог ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої ДТП.

На обґрунтування позовних вимог зазначили, що 01 серпня 2018 року о 15:30 год. на 19 км. автодороги Н-14-1 Південний обхід м. Кропивницький, водій ТОВ «СТГ» - ОСОБА_4 , керуючи належним ТОВ «СТГ» автомобілем DAF TE95XF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на перехресті з автодорогою Н-23 Кропивницький - Запоріжжя, здійснюючи поворот ліворуч не ввімкнув сигнал повороту, не надав переваги в русі автомобілю Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався йому назустріч і допустив з ним зіткнення.

Відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 07.02.2019 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду даної справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відновлювальний ремонт належного ОСОБА_2 автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 1006953,35 грн., але оскільки ринкова вартість автомобіля на момент ДТП складала 577531,30 грн., то нанесений ОСОБА_2 , як власнику транспортного засобу, відповідно до висновку експерта матеріальний збиток, складає 577531,30 грн.

Оскільки власник автомобіля ТОВ «СТГ» застрахував свою цивільно-правову відповідальність, страхова компанія ПрАТ «УАСК АСКА», відповідно до ліміту страхування відшкодувала ОСОБА_2 суму у розмірі 100000 грн., а суму 477531,30, на думку позивача, повинна відшкодувати ТОВ «СТГ».

Крім матеріальної шкоди, позивачу також спричинена і моральна шкода. Відсутність автомобіля позбавила позивача можливості вести звичайний спосіб життя.

Зазначено, що автомобілем керував його зять, ОСОБА_1 , який в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження і потрапив до лікарні .

Крім тілесних ушкоджень ОСОБА_1 також спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що в результаті отриманих тілесних ушкоджень він тривалий час знаходився на лікуванні, що призвело до порушення його життєвих зв`язків, можливістю приділяти увагу сім`ї займатись своїми уподобаннями.

Просили суд, з урахуванням уточнень до позовної заяви, стягнути з ТОВ «СТГ» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 477531,30 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., стягнути з ТОВ «СТГ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн., стягнути з ТОВ «СТГ» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу та судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2020 позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначається зокрема , що позивачами не надано належних доказів на підтвердження, що водій ОСОБА_4 який керував автомобілем DAF TE95XF,р.н. НОМЕР_3 , з приєднаним до нього причепом KRONE SDP 27, р.н. НОМЕР_1 під час скоєння ДТП знаходився у трудових відносинах з ТОВ «СТГ».

Позивачами не доведено, що ТОВ «СТГ» є законним володільцем джерела підвищеної небезпеки.

Суд першої інстанції не встановив дійсні обставини по справі , зокрема в частині вини позивача та ОСОБА_4 .

Суд не дав належну оцінку доказам наданих ТОВ «СТГ».

Суд першої інстанції належним чином не мотивував відхилення висновку експерта від 04.03.2020 № 19/104-9/2/33.

Крім того, суд першої інстанції прийняв висновок про експертну оцінку №18-157, поданий не у строк встановлений законом або судом.

Позивачем ОСОБА_1 докази на підтвердження отримання тілесних ушкоджень не подавалися.

Вимога ОСОБА_1 про стягнення морального збитку у сумі 30000 грн. покривається лімітом відповідальності ПрАТ «УАСК АСКА».

Також розмір морального відшкодування у сумі 5000 грн. на користь ОСОБА_2 та 20000 грн. на користь ОСОБА_1 не відповідає вимогам справедливості, виваженості та розумності.

Розмір витрат, які позивачі сплатили у зв`язку з розглядом справи належним чином не підтверджено.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25.01.2021 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24.02.2021 справу призначено до розгляду.

До суду не надано відзивів на апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного суду від 07.02.2019 року, 01.08.2018 року о 15:30 год. на 19 км автодороги Н-14-1 Південний обхід м. Кропивницький, водій ТОВ «СТГ» ОСОБА_4 , керуючи автомобілем DAF, який належить ТОВ «СТГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 на перехресті з автодорогою Н-23 Кропивницький-Запоріжжя, здійснюючи поворот ліворуч без ввімкнення сигналу повороту, не надав перевагу в русі автомобілю Volkswagen Touareg реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався йому на зустріч і допустив з ним зіткнення. Водій ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до звіту про експертну оцінку колісного транспортного засобу № 18-157 від 17.08.2018 року матеріальний збиток на відновлюваний ремонт належного ОСОБА_2 автомобіля Volkswagen Touareg реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 577 531, 30 грн. з яких 100 000 грн. відшкодовано потерпілому відповідно до Полісу №АК/7405451 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіля DAF, номерний знак НОМЕР_3 .

Згідно протоколу огляду транспортного засобу від 15.08.2018 року, пошкодження автомобілю Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 пошкодження завдані лівій боковій частині автомобіля.

Відповідно до висновку експерта № 60 від 22.04.2020 року, ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 01.08.2018 року становить 529 621,11 грн. Вартість відновлюваного ремонту даного автомобіля на момент проведення експертизи становить 1071150,71 грн.

Суд першої інстанції встановив виходячи із наданих доказів відповідчем, що постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 07.02.2019 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7405451 від 23.08.2017 року, автомобіль DAF НОМЕР_4 застраховано в ПрАТ «УАСК АСКА».

З Протоколу огляду місця ДТП від 01.08.2018 року, до якого додано схему ДТП, місце зіткнення автомобілів Volkswagen Touareg реєстраційний номер НОМЕР_2 та DAF TE95XF, реєстраційний номер НОМЕР_1 трапилось на полосі руху автомобіля Volkswagen Touareg.

Відповідно до пояснення водія ОСОБА_1 останній перебував на відстані близько 15 метрів від автомобілю ДАФ, який раптово для ОСОБА_1 став виконувати маневр повороту ліворуч. Не встигши застосувати гальмування, став скеровувати свій автомобіль правіше, наскільки це було можливо, щоб уникнути зіткнення. Зіткнення відбулося передньою лівою частиною вантажного автомобіля з лівою боковою частиною автомобіля Volkswagen Touareg.

Відповідно до пояснень водія ОСОБА_4 він не побачив автомобіль Volkswagen Touareg, який рухався у зустрічному напрямку та допустив зіткнення з вищезгаданим автомобілем.

Відповідно до висновку експерта від 04.03.2020 року № 19/104-9/2/330, автомобіль DAF під керуванням ОСОБА_4 повинен був діяти згідно до вимог п.16.13 ПДР України, чим визначалась технічна можливість уникнути ДТП для водія автомобіля DAF.

Водій автомобіля Volkswagen Touareg реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР України та мав можливість уникнути ДТП своєчасними застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення, тобто встановлено винність обох водіїв.

Відповідно до Рецензії на Звіт 18-157 про експертну оцінку транспортного засобу марки Volkswagen Touareg 3.0. станом на 15.08.2018 року, яка вказує на те, що звіт про експертну оцінку транспортного засобу марки Volkswagen Touareg 3.0., виконаний суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 станом на 01.08.2018 року класифікується як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним і не може бути використаний.

Страховий акт ПрАТ «УАСК АСКА» № 8509 від 23.04.2019 року, згідно з яким розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті становить 100000 грн., що є максимальним розміром страхового відшкодування, передбаченого полісом.

Відповідно до Висновку експерта від 26.10.2018 року № 6/10.1/76, покази водія ОСОБА_1 в частині того, що він виявивши автомобіль DAF з напівпричепом на відстані 15 метрів, почав зміщуватись праворуч з лівої смуги руху, при цьому з моменту початку зміщення до моменту зіткнення згідно схеми до протоколу огляду місця ДТП та матеріалів адміністративної справи подолав 7 метрів з технічної точки зору не спроможні.

Суд першої інстанції зазначив, що аналіз матеріалів справи свідчить про наступне.

З матеріалів наданих позивачами вбачається, що водія ОСОБА_4 було визнано винним Постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 07.02.2019 року за ст.124 КУПАП. Тобто винність водія ОСОБА_4 в спричиненні ДТП вже встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Висновком про експертну оцінку №18-157, яка долучена до матеріалів справи встановлено ринкову вартість автомобілю Volkswagen Touareg, належного позивачу.

Після надання відповідачем до суду рецензії на вказаний звіт 16.03.2020р. позивачем був замовлений і в подальшому наданий до суду висновок іншого експерта № 60 від 22.04.2020р.

Натомість з матеріалів долучених відповідачем ТОВ «СТГ», а саме пояснення водія ОСОБА_4 вбачається, що останнім було допущено зіткнення з автомобілем Volkswagen Touareg, що спростовує наданий ТОВ «СТГ» висновок експерта, згідно з яким водій ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути зіткнення. Також рецензією на звіт 18-157, про експертну оцінку транспортного засобу спростовано результати Звіту, як такого, що не відповідає вимогам нормативно-правовим актам з оцінки майна, а тому суд не бере його до уваги.

Крім того, відповідачем ТОВ «СТГ» долучено висновок експерта № 19/104-9/2/330 від 04.03.2020 року, згідно якого встановлена винність обох учасників ДТП, що не узгоджується з поясненням водія ОСОБА_4 , схемою ДТП та іншими матеріалами справи.

Вказаний висновок був складений «на підставі заяви ТОВ «СТГ» про призначення експертизи, яку виніс директор ТОВ «СТГ»; обставини пригоди та вихідні дані повідомлені експерту заявою про призначення експертизи, зокрема: автомобіль DAF зупинився перед перехрестям, що суперечить поясненням водія ОСОБА_4 ; переконавшись що в зустрічному напрямку нема транспортних засобів, поновив свій рух з поворотом ліворуч, у випадку відсутності зустрічного транспорту не трапилась би ДТП; побачивши Фольксваген зупинився на межі з перехрещу вальною дорогою щоб дати можливість об`їхати його, якби автомобіль DAF зупинився на смузі, що розділяє зустрічні потоки, ДТП не сталась би; відбувся контакт передньою частиною DAF з лівою бічною частиною Фольксваген; з моменту поновлення руху і до моменту зіткнення DAF подолав не менше 15м. за час не менше ніж 10 сек., вантажний автомобіль з напівпричепом подолавши в повороті 15 метрів, перекрив би смугу зустрічного руху повністю. На переконання суду вказані обставини, крім місця (частин автомобілів) контакту учасників ДТП суперечать як всьому механізму розвитку подій, так і є взаємовиключними.

Крім того в даному висновку вказано, що автомобіль Фольксваген рухався зі швидкістю 80 км/г.

Висновок експертного дослідження від 26.10.2018 року № 6/10.1/76, який було долучено представником ТОВ «СТГ» складений в рамках справи про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП тотожній з висновком № 19/104-9/2/330 від 04.03.2020 року.

Твердження, яке зазначене у висновку, що під час зіткнення відбувся контакт передньою частиною автомобіля DAF TE95XF з лівою бічною частиною автомобіля Volkswagen Touareg, само по собі виключає винність водія ОСОБА_1 так як останній не міг в`їхати бічною частиною свого автомобіля у передню частину автомобіля DAF TE95XF.

Виходячи з вказаного, суд не може погодитись із вказаними висновками експертів та критично ставиться до позиції представника відповідача щодо наявності обопільної вини учасників ДТП в її спричиненні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачі не спростували обставини викладені в позовній заяві, на які посилається як на підставу своїх вимог позивач.

Поліс № АК №7405451 обов`язкового цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строком дії до 27.08.2018 року на момент дорожньо-транспортної пригоди договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був чинний.

Позивачу відшкодовано матеріальні збитки у розмірі 100000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями ПрАТ «УАСК АСКА».

Висновком експерта № 60 від 22.04.2020 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки VOLKSWAGEN Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату проведення експертизи, складає 529621,11 грн.,

Враховуючи, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а також того, що страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 100000 грн., яка підлягає стягненню зі страхової компанії, суд приходить до висновку, про необхідність стягнути з ТОВ «СТГ» у відшкодування завданої ОСОБА_2 різницю вартості відновлювального ремонту та страхової виплати в сумі 429 621,11 грн.

Даний висновок суд приймає, оскільки він є належним, обґрунтованим, не спростовується матеріалами справи та не оспорювався сторонами у справі.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України передбачено, що завдана шкода при взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в якій містяться висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно ч. 1, ч.3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Таким чином, моральна шкода є категорією об`єктивною, тому, встановлюючи факт наявності такої шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які зумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), а й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення усталеного для даної особи способу життя, життєдіяльності.

Отже, спричинення моральної шкоди позивачам має своє підтвердження в тому, що в результаті ДТП водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, пережив фізичний біль, витрачав час на лікування, що призвело до порушення його життєвих зв`язків та власнику автомобіля Volkswagen Touareg, ОСОБА_2 , який був шокований даною подією, а сама відсутність автомобіля позбавила його можливості вести звичайний спосіб життя.

А тому з урахуванням вимог справедливості, виваженості та розумності, суд приходить до висновку, що моральна шкода позивачам має бути задоволена у розмірі 5 000 грн. на користь ОСОБА_2 та 20 000 грн. на користь ОСОБА_1 .

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, що позивачем не доведено, факт трудових відносин ОСОБА_4 з ТОВ «СТГ» на момент скоєння ДТП , та що ТОВ «СТГ» є законним володільцем джерела підвищеної небезпеки не знайшли свого підтвердження.

Матеріалами справи підтверджено факт трудових відносин ОСОБА_4 з ТОВ «СТГ», зокрема обставинами встановленими Дніпропетровським апеляційним судом від 07..02.2019 року по справі №390/1439/18 провадження №380223/19.

Встановлені обставини Дніпропетровським апеляційним судом з тими самими учасниками правовідносин не потребують додаткового доведення.

Відповідач по справі ТОВ «СТГ» мав процесуальну можливість спростувати зазначені обставини, однак не скористався своїм процесуальним правом відповідно до глави 5 (докази та доказування) ЦПК України.

В частині доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції не дав належної оцінки висновку експерта від 04.03.2020 р. №19/104-9/2/330 в якому викладались висновки в частині подій під час ДТП та порушень Правил дорожнього руху водіями транспортних засобів, які були учасниками ДТП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені обставини були предметом дослідження в суді першої інстанції і суд дав належну оцінку зазначеному експертному висновку в розумінні статті 89, 110 ЦПК України.

Доводи викладені в апеляційній скарзі в частині не доведення позивачами заподіяння їм моральної шкоди в результаті ДТП спростовуються матеріалами справи.

Згідно з ч. 1, ч.3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції встановив факт заподіяння моральної шкоди позивачам по справі і визначився із розміром відшкодування виходячи із справедливості та співмірності, приймаючи до уваги сам факт заподіяння матеріальних збитків власнику автомобіля ОСОБА_2 так і заподіяння фізичних страждань в результаті отриманих ушкоджень під час ДТП особі, яка перебувала за кермом автомобіля., - ОСОБА_1 .

Доводи позивачів по справі в цій частині позовних вимог не спростовані належними та допустимими доказами відповідачем по справі відповідно до глави 5 (докази та доказування) ЦПК України.

В частині доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції не вирішив питання про закриття провадження по справі до ПрАТ «УАСК» у зв`язку з поданням такої заяви представником позивача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що підстави для застосування статті 255 ЦПК України відсутні, оскільки позивач у відповіді на відзив просив закрити провадження у справі до ПрАТ «УАСК» у зв`язку з сплатою страховою компанією 100000 грн. , однак не відмовився від позову відповідно до частини першої пункту 4 статті 255 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для закриття провадження у справі з підстав зазначених у відповіді позивача відповідно до частини першої пункту 4 статті 255 ЦПК України або з інших підстав.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України передбачено, що завдана шкода при взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в якій містяться висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Великою Палатою Верховного Суду було надано роз`яснення які судом першої інстанції прийнято до уваги та застосовано при розгляді справи.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга в частині доводів про розподіл судових витрат по справі, підлягає задоволенню частково.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що судом помилково визначено розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів.

Суд першої інстанції вирішив стягнути з ТОВ «СТГ» на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 5163,66 грн. та стягнути з ТОВ «СТГ» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1401,33 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Так, ОСОБА_2 сплачено 5771,31 грн. судового збору, а ОСОБА_1 2102 грн. судового збору за подачу позовної заяви.

Таким чином, в разі часткового задоволення позову, суд повинен був стягнути з відповідача на користь позивачів судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме з ТОВ «СТГ» на користь ОСОБА_2 4346,21 грн., з ТОВ «СТГ» на користь ОСОБА_1 840,80 грн. судового збору.

Крім того, судом невірно вирішено питання про стягнення витрат на правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В матеріалах справи наявний додаток до договору про професійну правничу допомогу від 12.12.2019 (а.с.2), укладений між адвокатом Любович Л.В. та ОСОБА_2 , предметом якого є збільшення витрат адвоката і збільшення гонорару адвоката, де зазначено, що сума гонорару адвоката складає 15 000 грн., з яких 6 000 грн. сплачені клієнтом 12.12.2019 і доплата складає 7 000 грн., які повинні бути сплачені в день підписання даного додатку, розрахунок гонорару за надану професійну правничу допомогу (а.с. 3), в якому зазначено, що кошти в сумі 15 000 грн. ОСОБА_2 сплатив, квитанція №59 від 12.12.2019 на суму 6 000грн., квитанція від 04.09.2020 на суму 7 000 грн. (а.с. 4,5 т.2), ордер серія КР № 77239 (а.с. 40 т.1), копія Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 41 т.1).

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем не надано договір про надання правничої допомоги, укладений між адвокатом Любович Л.В. та ОСОБА_2 , а надано лише додаток до зазначеного договору від 04.09.2020, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, оскільки відсутні документально підтверджені витрати на правову допомогу.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТГ», задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2020 скасувати в частині стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТГ» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 4346,21 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТГ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

В задоволенні клопотання про стягнення з ТОВ «СТГ» на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: