Справа № 467/253/21
30.08.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Явіци І.В.
за участю секретаря судового засідання - Савчук О.І.
представника третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Органу опіки та піклування Арбузинської селищної ради - Дроботун Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Арбузинської селищної ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування
Звернувшись із вказаним позовом до суду, позивач посилалась на те, що вона є бабусею двох неповнолітніх дітей її доньки ОСОБА_1 .
Наразі діти проживають разом із нею, а відповідачка з 2011 року виїхала на заробітки до м. Одеса і з того часу участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, їх життям не цікавиться, про духовний та фізичний розвиток не піклується та всіляко ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
За таких обставин, позивач, уточнивши позовні вимоги заявою від 20 липня 2021 року, просила суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , стягнувши із позивачки на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі ј частики від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Процесуальні дії у справі
Підготовче провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2021 року після усунення позивачем недоліків позовної заяви відповідно до ухвали судді цього ж суду від 24 березня 2021 року.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 серпня 2021 року підготовче провадження було закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті.
Цією ж ухвалою в судове засідання викликано свідків за клопотанням позивача.
Позиція учасників справи та їхнє вступне слово, а так само і думка дітей
В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, просила їх задовольнити повністю та пояснила, що відповідачка доводиться їй рідною донькою.
Двоє малолітніх дітей відповідачки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з дня народження проживають разом із нею у її будинку. Батько дітей у свідоцтві про їх народження записаний зі слів матері.
Коли ОСОБА_4 було 2 роки, а ОСОБА_6 - рік, відповідачка виїхала на заробітки до м. Одеса і з того часу проживає там, власного житла не має, живе на тимчасові заробітки, зловживає алкогольними напоями.
Спочатку відповідачка проїздила додому частіше, проте останні три роки приїздить до дітей лише один раз на рік.
Інколи телефонує, про дітей запитує, обіцяє приїхати та привезти їм подарунки, однак своїх обіцянок не виконує.
Останнього разу відповідачка приїздила до дітей у вересні 2020 року, була вдома приблизно тиждень, але дітьми не займалась, вживала алкогольні напої, більшу частину часу спілкувалась із своїми знайомими.
Коштів на утримання дітей практично не надсилає, інколи давала 100,00 - 200,00 грн. на харчі для дітей.
Навчанням і лікуванням дітей відповідачка не цікавиться, до школи не ходить.
Позивач вказала, що відповідачка знає про цей судовий процес і проти позбавлення її батьківських прав відносно дітей не заперечувала, навпаки, сказала, що не має до них материнських почуттів.
Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Органу опіки та піклування Арбузинської селищної ради в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити та пояснила, що сім`я ОСОБА_1 в поле зору органів опіки та піклування інколи не потрапляла.
Однак, одного разу до органу звернулась позивачка із заявою про обстеження матеріально - побутових умов її проживання, так як мала намір подати позов про позбавлення своєї доньки батьківських прав.
У січні 2021 року було проведено обстеження умов проживання позивачки та її малолітніх онуків, в ході якого було встановлено, що умови для проживання дітей створені на належному рівні, діти забезпечені ліжками, постільною білизною, шкільним приладдям.
Сім`я забезпечена продуктами харчування, одягом та усіма необхідними речами.
Коли комісія поспілкувалась із сусідами позивачки, то було з`ясовано, що вона утримує і виховує онуків із самого народження.
Позивачка відвідує школу, де навчаються діти, забезпечує їх медичне обстеження та лікування.
Ніяких нарікань на позивачку щодо утримання та виховання дітей у органу опіки та піклування немає.
У той час, як відповідачка дітьми не цікавиться, матеріальної допомоги позивачці на їх утримання не надає і взагалі не забезпечує жодних потреб своїх дітей.
Представник вказала, що сім`я під соціальним супроводом не перебувала.
Водночас, діти конкретної думки стосовно позбавлення їх матері батьківських прав не виразили. Вказали, що матір бачать дуже рідко, проживають із бабусею, із якою їм добре.
Відповідач же в судове засідання не прибула, викликались у нього неодноразово шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, а також, через відсутність даних про її фактичне місце проживання - шляхом публікації оголошення про виклик на сайті Арбузинського районного суду Миколаївської області (офіційний веб - портал судової влади України), яке було розміщене не пізніше, ніж за десять днів до дати судового засідання (ч.9 ст. 10 ЦПК України), а тому в силу положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається такою, що належно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.
Крім цього, про обізнаність відповідачки про цей судовий процес вказала й сама позивач.
При цьому, будь - яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань відповідач до суду не направляла, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх передумов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі належно повідомлена про дату, час і місце судового засідання, що проведені в рамках судового розгляду по суті, проте, на розгляд справи не з`явилась, причин своєї неявки не повідомляла, відзив на позов не подала, у той час, як позивач не виказувала заперечень проти такого порядку вирішення справи.
Зокрема, щодо питання поінформованості відповідачки про розгляд справи, учасником якої вона є, суд вважає за доцільне вказати наступне.
Після надходження справи до суду відповідачка про неодноразові судові засіданні повідомлялась шляхом направлення судових повісток за адресою указаною у позовній заяві.
Інформацію про дату, час та місце самого провадження кожного судового засідання розміщувалася на сайті Арбузинського районного суду Миколаївської області.
Забезпечити СМС інформування суд змоги не мав через відсутність у нього відомостей про номери засобів її зв`язку.
Разом з цим, ужиті заходи не сприяли досягненню мети забезпечення участі в судовому засіданні відповідачки, хоча останні прямо та беззаперечно у своїй сукупності указують на те, що вона мала б бути у силу вжитих заходів поінформована про цей процес, який здійснюється в Арбузинському районному суді Миколаївської області.
Пункт 1 статті 6 Конвенції у відповідній частині передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом (...)».
При цьому, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У цій справі дії відповідачки, на переконання суду, прямо указують, на те, що вона добросовісно не користується належними їй процесуальними правами і прямо ігнорує наявні у неї процесуальні обов`язки, тим самим створює недобросовісні перепони для руху справи, що є неприйнятним.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
Відповідно суд у цій справі, забезпечивши право відповідачки приймати особисту участь в судовому засіданні, уживши усіх доступних йому заходів для її поінформованості про даний процесс, та ураховуючи її процесуальну поведінку, вважає за можливе завершити розгляд провадження на підставі наявних у справі матеріалів за відсутності відповідачки.
Так як така дія прямо запобігатиме безладному руху у судовому процесі в цій справі та буде ефективною протидією недобросовісно створюваним перепонам для руху справи.
Як наслідок, ураховуючи наявність підстав вважати про поінформованість відповідачки про розгляд справи, учасником якої вона є, суд при відсутності у неї з певних особистих причин та міркувань стійкого бажання приймати участь в цьому процесі, вважає таку поведінку останньої особистим вільним користуванням власними правами на свій розсуд.
Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що склались між сторонами, з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи
У свою чергу, суд, заслухавши вступне слово присутніх учасників справи, дослідивши надані йому докази, у тому числі, допитавши заявлених свідків, оцінивши їх (докази) з точки зору належності, допустимості і достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають пряме та опосередковане значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.
Зокрема, свідки, будучи допитаними в порядку ст. 230 ЦПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання та за відмову від давання покарань, кожен окремо, дали суду такі показання.
Так, свідок ОСОБА_7 суду показав, що відповідачка ОСОБА_1 це його рідна сестра. Вона має двох дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які проживають разом з ним та його матір`ю.
Сестра проживає в м. Одеса, принаймні, вже років п`ятнадцять.
Про дітей вона ніколи не піклувалась, дуже рідко відвідує їх, зловживає алкогольними напоями.
Раніше частіше телефонувала, запитувала про дітей, однак, зараз, якщо й телефонує, то про дітей може й не запитати.
Одяг та іграшки дітям не купує, їх утримує його мати, а він допомагає їй у цьому.
Свідок ОСОБА_9 в суді показала, що знає позивачку та відповідачку вже давно, так як донька позивачки це її однокласниця і подруга, із якою вона спілкується, приходила до них додому.
Свідок вказала, що їй відомо про те, що ОСОБА_1 про своїх дітей не піклується, матеріально їх не утримує, покидає їх. Наразі вона проживає в м. Одеса.
Дітей відповідачки утримує позивачка, забезпечує їх усім необхідним.
Свідок ОСОБА_10 в суді показала, що вона знає сім`ю позивачки вже тривалий час, понад двадцять років, так як проживає по сусідству.
Позивачка доглядає за дітьми відповідачки від самого їх народження. Зараз відповідачка проживає в м. Одеса, інколи проїздить додому й то завжди перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Свідок вказала, що робила зауваження відповідачці аби та припинила пиячити і зайнялась дітьми, на що остання та сказала, що це не її справа.
Вказала, що останнього разу бачила відповідачку дуже давно, у той час, як дітьми опікується позивачка.
Ці показання свідків суд визнає належними, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, як то, стосовно обставин, що мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а також достовірними, оскільки на їх підставі можливо встановити дійсні обставини справи.
Підстав не довіряти показанням свідків суд не установив, оскільки вони за своєю суттю кореспондуються як між собою, так і з поясненнями учасників справи.
Крім того, із дотриманням правил ст. 95 ЦПК України судом було досліджено письмові докази, із сукупності яких суд установив наступне.
Зокрема, було установлено, що відповідач ОСОБА_1 є рідною матір`ю малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 8,9).
Відомості про батька дітей записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України ( а.с. 42, 43).
Діти проживають разом із позивачкою по АДРЕСА_1 .
Діти навчаються в КЗО «Арбузинська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №2» ім. Т.Г. Шеченка, за місцем навчання характеризуються позитивно ( а.с. 12,13).
Лікування та медичне обстеження дітей забезпечує позивачка, діти здорові ( а.с. 14 -16).
Також позивачка забезпечує дітей необхідними умовами для їх проживання і навчання, у тому числі й дистанційного навчання.
Зокрема, із акту обстеження матеріально - побутових умов від 26 січня 2021 року слідує, що позивачка та її онуки проживають у власному будинку, який знаходиться у доброму стані, складається з окремих кімнат для відпочинку, кухні, коридору.
Діти мають окремі кімнати, окремі ліжка для відпочинку, постільну білизну, забезпечені одягом та взуттям по сезону, а так само і об лаштованими для навчання місцями.
В кімнатах тепло, будинок опалюється, члени родини дотримуються санітарно - гігієнічних умов проживання.
На час обстеження в будинку проводився косметичний ремонт.
Сім`я проживає за рахунок стипендії позивачки та орендної плати, що отримується від здачі в оренду земельної ділянки, має присадибну ділянку.
Сама ж позивачка навчається, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно ( а.с. 17,18), отримує дохід у виді стипендії та орендної плати.
Отже, судом встановлено, що вихованням, навчанням, утриманням та забезпеченням дітей займається виключно позивачка.
У той час, як відповідачка тривалий час проживає окремо, дітьми цікавиться рідко, вихованням і розвитком дітей не займається, матеріально їх не утримує і допомоги позивачці щодо їх утримання не надає, оскільки офіційно не працевлаштована, зловживає алкогольними напоями, від виконання батьківських обов`язків ухиляється.
Згідно висновку органу опіки та піклування Арбузинської селищної ради доцільно позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітніх дітей.
При цьому, обставини, відображені у висновку, зокрема, підтверджуються й поясненнями учасників справи та свідків.
До того ж суд враховує, що відповідачка знає про те, що позивачка порушила перед судом питання про позбавлення її батьківських прав відносно дітей, однак, до суду не з`явилась, цікавості до справи не виявила, заяв, клопотань чи то заперечень щодо позову до суду не направляла.
Таке дає суду підстави вважати, що відповідачка байдуже ставиться до можливості втратити свої права відносно малолітніх дітей.
Тож, піддавши аналізу наявні у справі докази та вирішуючи спір по суті, суд зважає на таке.
Стаття 150 СК України установлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.
Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Крім цього, згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст. 152 СК України), а здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1 ст. 155 СК України).
При цьому, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України).
Проте, за нормою п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, серед іншого, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
У абзаці другому пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
А Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц вказав, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Та у цьому випадку суд установив, що відповідачка умисно і свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своїх дітей, оскільки не утримує іх; не спілкується із дітьми в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не займається контролем щодо їх навчання і не забезпечує їх медичне обстеження та лікування.
Вказані функції повністю взяла на себе позивачка, бабуся дітей.
Відповідач взагалі самоусунулась від виховання і утримання своїх дітей, залишити їх на позивачку, і взагалі не опікуються ними, не забезпечує дітей усім необхідним для їх нормального розвитку.
Іншими словами, на переконання суду, діти відповідачці взагалі їм не потрібні.
Стосовно наявності вини у такій поведінці відповідачки, то суд ураховує те, що вона, будучи особою працездатного віку, не маючи інвалідності чи то тяжкої хвороби, має обов`язок і змогу утримувати і доглядати дітей, однак, свідомо і умисно цього не робить.
Тому у світлі установлених фактичних обставин справи, з огляду на особу відповідачки, яка зловживає алкогольними напоями, спосіб її життя, суд вважає, що вона свідомо і умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і нехтує ними протягом тривалого часу, хоча має змогу утримувати і виховувати своїх дітей.
Тому суд переконаний, що змінити поведінку відповідачки щодо її дітей на цей час на краще, з огляду ще на значно тривалий час такої поведінки, неможливо.
Оскільки будь - яких поважних причин такої бездіяльності відповідачки відносно її дітей, які б перешкодили застосуванню заходу, про який йдеться у позові, суд не установив.
У будь - якому випадку, навіть наявність поважних причин не виправдовує досить тривалий період невиконання батьківських обов`язків.
А такі умови для дітей забезпечує позивачка, а не відповідачка.
Стосовно вимоги про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей, то суд виходив зі наступного.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Втім, як установлено судом відповідачка матеріально не забезпечує своїх дітей у мірі, необхідній і достатній для їх для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Матеріальної допомоги позивачці, на яку залишила дітей, також не надає у достатньому обсязі для їх віку, рівня розвитку та стану здоров`я.
Діти перебувають на утриманні позивачки.
Тому аліменти з відповідачки на утримання дітей слід стягнути на підставі судового рішення (згідно ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину).
За правилом, установленим ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст183 СК України).
При цьому, суд ураховує обставини, із числа регламентованих ч.1 ст. 182 СК України, як то, вік, матеріальне становище та стан здоров`я дітей, зокрема, що вони наразі перебувають на утриманні позивачки, є здоровими, навчаються у школі.
Також, суд бере до уваги вік, стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, яка є особо працездатного віку, офіційно не працевлаштована, зловживає спиртними напоями, рухомого та нерухомого майна на праві власності не має.
Як наслідок, суд приходить до висновку, що відповідачка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання своїх дітей у розмірі по ј частині від усіх видів її заробітку (доходу), але у будь - якому випадку не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що прямо визначено положеннями ч.2 ст. 182 СК України.
Крім цього, суд відмічає, що за правилом ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Те, що відповідачка офіційно не працевлаштована та/або не має доходу, не звільняє її від обов`язку забезпечувати належне утримання дітей та сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, визначеному законом (постанова ВС КЦС від 07 листопада 2018 року у справі № 355/511/17).
Оскільки аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку, що права батьків є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Суд, крім того, не установив обставин, що передбачені ст. 188 СК України, стосовно відповідачів.
Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дітей слід присудити із дня пред`явлення позову, як у даному випадку, із 14 серпня 2020 року.
За правилом, установленим ч.2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Згідно ж положень ч.3 ст. 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
З огляду на викладене, цей позов підлягає до задоволенню, позаяк, це однозначно буде відповідати інтересами дітей.
При цьому, думка дітей, з огляду на їх вік, урахована судом, проте, не може бути для нього визначальною, так як суд керується інтересами дітей, у той час, як їх правовий зв`язок із відповідачкою, за установлених судом обставин, суперечить їх інтересам.
Щодо розподілу судових витрат
За правилами ст. 141 ЦПК України, з урахуванням обставин, регламентованих п.п.1-4 ч.3 цієї ж статті, із відповідачки на користь позивачки слід стягнути судовий збір 908,00 грн., оскільки вимога про позбавлення їх батьківських прав задоволена судом.
Крім цього, від відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. через задоволення вимоги про стягнення із неї аліментів,оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при пред`явленні відповідної вимоги.
З цих мотивів, керуючись ст.ст. 258, 259, 263 - 265, 268, 280 - 282, 273 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Арбузинської селищної ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку м. Южноукраїнськ Миколаївської області батьківських прав відносно її дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј (однієї четвертої) частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 березня 2021 року і до досягнення дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття.
Допустити негайне виконання цього рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп..
Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Роз`яснити, що згідно ч.3 ст. 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Роз`яснити, що згідно положень ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Форма і зміст заяви про перегляд заочного рішення повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
Суддя І.В. Явіца