Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/209/21
Провадження 2-о/433/61/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2021 року Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого - судді Гавалешка П.С.,

за участю секретаря судового засідання - Рєзнікової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Троїцьке цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Луганській області про встановлення факту перебування на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулась до Троїцького районного суду Луганської області з заявою про встановлення факту перебування на утриманні.

Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що вона є внутрішньо переміщеною особою та отримує пенсію за віком в Білокуракинському об`єднаному УПФУ Луганської області. Її чоловік ОСОБА_2 також був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа в смт Троїцьке Луганської області та отримував пенсію в Білокуракинському об`єднаному УПФУ Луганської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 помер. Після смерті чоловіка заявниця звернулася до Білокуракинського об`єднаного УПФУ Луганської області з заявою про призначення їй пенсії в разі втрати годувальника, проте їй було відмовлено з огляду на те, що на території непідконтрольній українській владі не діють органи державного управління, а тому неможливо отримати довідку про постійне проживання з чоловіком від належного органу, належної форми та змісту, яка б відповідала вимогам законодавства України. Заявнику було рекомендовано звернутись до суду.

Представник заінтересованої особи - Білокуракинського об`єднаного УПФУ Луганської області надав до суду відзив на заяву, в якому зазначив, що вимоги заявниці про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_2 в межах обґрунтування заявницею своїх вимог не підлягають задоволенню, оскільки від встановлення такого факту не залежить виникнення у заявниці права на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника. При цьому сам по собі факт отримання заявницею доходу у невеликому розмірі, на що вона посилається в обґрунтування своїх вимог, не можуть бути підставою для задоволення цих вимог. У зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні вимог заявниці.

Заявниця в судове засідання не з`явилася, в заяві просила суд розглянути справу без її участі.

Представник заінтересованої особи - Білокуракинського об`єднаного УПФУ Луганської області в судове засідання не з`явився, у відзиві на заяву просив розглянути справу без участі їх представника.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 1976 року, відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_1 (а.с.4).

ОСОБА_2 помер у віці 66 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.10).

Згідно копії паспорту серії НОМЕР_3 , виданого Стахановським МВ УМВС України в Луганській області 17.02.2000 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 21.12.2007 року (а.с.5-7).

Згідно копії довідки від 11.05.2018 року № , ОСОБА_1 зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9).

Відповідно до копії довідки від 11.05.2018 року № , ОСОБА_2 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 . Зареєстроване місце: АДРЕСА_1 . (а.с.12).

Відповідно до копії довідки від 11.02.2021 року, наданої Білокуракинським об`єднаним УПФУ Луганської області, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком: за січень 2021 року - 1812,38 (а.с.13).

Згідно інформації, наданої Білокуракинським об`єднаним УПФУ Луганської області, від 26.02.2021 року, розмір пенсії померлого ОСОБА_2 станом на грудень 2020 року складає 11790,65 грн (а.с. 24).

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058- IV) непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

У частині першій статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» наведено види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право вибору пенсійних виплат - особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно з частиною другою вказаної норми непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до пункту 2.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок), до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, крім іншого, надається документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

За документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку (пункт 2.11. Порядку).

Отже, Порядком передбачено встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні померлого годувальника, у разі неможливості надати документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою) на підтвердження перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року з наступними змінами «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. наступними змінами «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

За змістом частини другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, і сім`я створюється на підставі, зокрема шлюбу.

Подружжя ОСОБА_3 зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на тимчасово окупованій території, а також спільно проживали як внутрішньо переміщені особи за однією адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про знаходження заявниці на утриманні чоловіка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розмір доходів заявниці (який є більш ніж в шість разів меншим за пенсію її чоловіка) та її померлого чоловіка свідчать про те, що саме пенсія чоловіка була основним та постійним засобом існування сім`ї, а відтак слугувала його дружині основоположним і систематичним джерелом грошової допомоги зі сторони чоловіка, який за життя взяв на себе обов`язок по її утриманню.

Аналіз вищенаведених норм законодавства в контексті зазначених обставин справи дає підстави дійти такого правового висновку, що законодавством про пенсійне забезпечення визначено, що непрацездатними членами сім`ї, які мають право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, вважаються, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону. Отже, необхідною умовою для призначення зазначеним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого зазначеною статтею та знаходження їх на утриманні померлого.

Отже, суд приходить до висновку, що факт знаходження заявниці на утриманні у померлого чоловіка доведений належними та достатніми доказами.

Будь-яких даних, які б спростовували факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 , судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року з наступними змінами «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Законом України «Про пенсійне забезпечення», ст. 49, 77-81, 263-265, 268, 315, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Луганській області про встановлення факту перебування на утриманні - задовольнити повністю.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м.Кіровськ Луганської області, ( НОМЕР_4 ) перебувала на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця міста Стаханов Луганської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент його смерті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення із урахуванням п.п 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя П.С.Гавалешко

19.04.21