Провадження № 2/641/254/2021 Справа № 641/4939/20
18 серпня 2021 року м. Харків
Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Ященко С.О.,
за участю секретаря судового засідання Шелудченко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 641/4939/20
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
про визнання договорів, документів, дій незаконними, недійсними, протиправними -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить:
1. визнати договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1 від 13.12.1999 року , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрованого на Харківській біржі нерухомості за №3-799, нікчемним, незаконним та недійсним з дня його укладання, тобто з 13.12.1999 року;
2. визнати заяву ОСОБА_4 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 17.09.2013 року нікчемною, незаконною та недійсною з дня її реєстрації приватним нотаріусом ХМНО Яровинською К.В., тобто з 17.09.2013 року;
3. визнати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на право власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 нікчемним, незаконним, недійсним з дня його укладання, тобто з 17.09.2013 року приватним нотаріусом ХМНО Яровинською К.В.;
4. визнати паспорт на ОСОБА_4 , наданий ОСОБА_2 для реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 нотаріусу Яровинській К.В. 17.09.2013 року незаконним, недійсним;
5. визнати всі заяви від 17.09.2013 року від ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , надані нотаріусу Яровинській К.В. для нотаріальних дій купівлі-продажу вищевказаної квартири нікчемними, незаконними, недійсними з дня укладання, тобто з 17.09.2013 року;
6. визнати договір купівлі-продажу вказаної квартири між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 від 17.09.2013 року за р. №1534, нікчемним, незаконним, недійсним з дня його укладання, тобто з 17.09.2013 року;
7. визнати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на право власності вказаної квартири за ОСОБА_3 від 17.09.2013 року нікчемним, незаконним, недійсним з дня його укладання, тобто з 17.09.2013 року;
8. визнати технічний паспорт на ОСОБА_3 від 16.09.2013 року нікчемним, незаконним, недійсним з дня його виготовлення;
9. визнати висновок про оцінку квартири АДРЕСА_1 від 12.09.2013 року на ОСОБА_4 нікчемною, незаконною та недійсною;
10. визнати довідку дільниці № 24 КП «Жилкомсервіс» від 13.09.2013 року на ОСОБА_1 , одержану ОСОБА_2 , нікчемною, незаконною, недійсною з дня виготовлення;
11. визнати довідку дільниці № 24 КП «Жилкомсервіс» від 24.09.2013 року на ОСОБА_4 , одержану ОСОБА_2 , нікчемною, незаконною, недійсною з дня виготовлення;
12. визнати справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виселення з винесенням заочного рішення від 03.08.2009 року Червонозаводським районним судом м. Харкова фальшивою, нікчемною, незаконною, недійсною з 03.08.2009 року;
13. визнати виписку ОСОБА_1 з 19.09.2013 року Комінтернівським РВ ДМС України в м. Харкові по підробленим документам, які були надані ОСОБА_2 , нікчемною, незаконною, недійсною з дати виписки,тобто з 19.09.2013 року;
14. визнати відсутність права ОСОБА_2 в договорі купівлі- продажу квартири №3-799 від 13.12.1999 року виконати підпис від імені ОСОБА_4 ;
15. визнати відсутність права ОСОБА_2 виконати підпис від імені ОСОБА_4 в заяві не реєстрацію права власності на квартиру від 17.09.2013 року на підставі договору від 13.12.1999 року;
16. визнати відсутність права ОСОБА_2 надати недійсний договір від 13.12.1999 року, паспорт на ОСОБА_4 , копію коду;
17. визнати відсутність права ОСОБА_2 надати недійсні документи 17.09.2013 року (договір № 3-799 від 13.12.1999 року, витяг на право власності на квартиру від 17.09.2013 року, паспорт на ОСОБА_4 , копію кода) для продажу квартири 17.09.2013 року ОСОБА_3 ;
18. визнати відсутність права ОСОБА_2 підписати 17.09.2013 року заяву та договір для продажу квартири ОСОБА_3 ;
19. визнати відсутність права ОСОБА_3 підписати 17.09.2013 року заяву та договір для покупки квартири у ОСОБА_4 по підробленим документам;
20. визнати відсутність права ОСОБА_6 підписати на надати заяву 17.09.2013 року нотаріусу Яровинській К.В. на згоду купити ОСОБА_3 квартири по підробленим документам;
21. визнати дії ОСОБА_2 по одержанню та використання недійсних документів для придбання квартири 17.09.2013 року та її продаж ОСОБА_3 17.09.2013 року протиправними;
22. визнати дії ОСОБА_3 купівлі квартири у ОСОБА_4 по недійсним документам 17.09.2013 року протиправними;
23. визнати правочин від 17.09.2013 року, вчинений приватним нотаріусом ХМНО Яровинською К.В. по реєстрації права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 нікчемним, незаконним, недійсним;
24. визнати правочин від 17.09.2013 року, вчинений приватним нотаріусом ХМНО Яровинською К.В. по реєстрації договору купівлі-продажу вказаної квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та надання витягу на право власності на квартиру за ОСОБА_3 нікчемним, незаконним, недійсним та відновити становище ,яке існувало до порушення.
17.09.2013 року нотаріусом Яровинською К.В. право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу №3-799 від 13.12.1999 року, нібито укладеного між позивачем та ОСОБА_4 на Харківській біржі нерухомості. Ні позивач, ні інша особа за її дорученням вищевказаного правочину не вчиняла, а громадянин ОСОБА_4 позивачу взагалі невідомий. Дата реєстрації договору купівлі- продажу квартири в КП «ХМ БТІ» зазначена в договорі 20.12.1989року , тобто раніше дати самого договору 13.12.1999 року. Печатка та підписи працівників КП «ХМ БТІ» на зворотній стороні договору не відповідають оригінальним підписам та печаткам цього органу. Підпис від імені позивача на договорі №3-799 від 13.12.1999 року виконаний не позивачем, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_4 виконаний не ним, а іншою особою - відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується експертизою №483 від 30.09.2014 року.
Позивач також зазначила, що реєстрація права власності на квартиру від 17.09.1999 року за ОСОБА_4 нотаріусом Яровинською К.В. проведена на підставі підробленого паспорта ОСОБА_4 з вклеєною фотокарткою відповідача ОСОБА_2 .
Крім того, 17.09.2013 року ОСОБА_2 у приватного нотаріуса Яровинської К.В. уклав договір купівлі- продажу її квартири з ОСОБА_3 , та приватним нотаріусом проведена державна реєстрація права власності за ОСОБА_3 за підробленими документами з одержанням витягу на право власності на квартиру за ОСОБА_3 ОСОБА_2 від імені ОСОБА_4 до нотаріуса надав документи, які одержані ним за підробленими документами, а саме: довідка КП «Жилкомсервіс» про склад сім`ї, яка є недостовірною, оцінку про вартість квартири від 12.09.2013 року, технічний паспорт на квартиру від 16.09.2013 року . Після продажу квартири 17.09.2013 року до Комінтернівського ДМС надано рішення Червонозаводського району м. Харкова з супровідним листом від 10.09.2013 року про виселення позивача, але такого рішення не було ухвалено Червонозаводським районним судом м. Харкова.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.06.2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів, документів, дій незаконними залишено без руху.
Ухвалою суду від 06.10.2020 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви. Прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.04.2021 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів.
Ухвалою суду від 09.06.2021 року закрито підготовче провадження, цивільну справу № 641/4939/20 призначено до судового розгляду.
У судове засідання 18.08.2021 року позивач не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності. Також зазначила, у разі неявки в судове засідання відповідачів не заперечує проти заочного розгляду справи.
Крім того, 18.08.2021 року позивачем до канцелярії суду надано письмові пояснення по справі, у яких вона просить суд зобов`язати приватного нотаріуса ХМНО Яровинську К.В. забезпечити негайне виконання всіх дій по ануляції від 17.09.2013 року реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та реєстрації 17.09.2013 року договору купівлі-продажу.
Відповідно до п. 2 ч. 2, ч. 3, ч. 5 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.
Враховуючи, що письмові пояснення від 18.08.2021 року, в яких позивачем заявлено додаткові позовні вимоги про зобов`язання приватного нотаріуса вчинити певні дії, подані на стадії судового розгляду справи, після закінчення підготовчого засідання, а також позивачем не надано докази направлення цих пояснень іншим учасникам справи, суд не приймає до розгляду додатково заявлені у поясненнях від 18.08.2021 року позовні вимоги та здійснює розгляд позову ОСОБА_1 згідно її позовної заяви від 26.06.2020 року.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали.
У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.
Відповідно до копії листа КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" від 11.10.2013 року станом на 31.12.2012 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на житло № НОМЕР_1 від 10.08.1999 року .
Відповідно до копії договору купівлі-продажу №3-799 від 13.12.1999року, укладеного на Харківській біржі нерухомості, ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_1 .
12.09.2013 року на замовлення ОСОБА_4 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 складено звіт про незалежну оцінку квартири АДРЕСА_1 .
14.09.2013 року дільницею №24 КП «Жилкомсервіс» на ім`я ОСОБА_4 видана довідка з місця проживання та склад сім.ї за адресою: АДРЕСА_2 , де зазначено , що ОСОБА_1 19.09.2013 року виписана з даної квартири.
16.09.2013 року Харківським міським бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 .
Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.09.2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яровинською К.В. за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно супровідного листа від 19.09.2013 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова у справі №2-3182/09 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського УМВСУ в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, направлено до виконання Комінтернівському РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.09.2013 рокуОСОБА_11 продав, а ОСОБА_10 придбала квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до відповіді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.10.2013 року відповідно до алфавітних даних за 2009 рік , перевірці журналів вхідної кореспонденції за липень 2009 року , журналу судових засідань та контрольного журналу судді Андрущенко Н.М. справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виселення з винесенням заочного рішення від 03.08.2009 року в суді не зареєстрована.
Як вбачається зі змісту листа Харківського РВ ГУДМС України в Харківській області від 15.03.2014 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 06.02.2013 року звертався до Харківського РВ ГУДМС в Харківській області з заявою про втрату паспорту.
Відповідно до висновку Науково - дослідного експертно-криміналістичного центру ГУМВС України в Харківській області від 31.07.2014 року №255, виконаного на підставі постанови слідчого, підпис від імені ОСОБА_1 у договорі купівлі- продажу №3-799 від 13.12.1999 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Відповідно до висновку Науково - дослідного експертно-криміналістичного центру ГУМВС України в Харківській області від 30.09.2014 року №483, виконаного на підставі постанови слідчого, підпис від імені ОСОБА_4 у договорі купівлі- продажу №3-799від 13.12.1999 року виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_4 у договорі купівлі- продажу№3 799 від 13.12.1999 року виконано ОСОБА_2 .
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 вересня 2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 № 3-799 від 13 грудня 1999 року, зареєстрований на Харківській біржі нерухомості, укладений від імені ОСОБА_1 на користь покупця ОСОБА_4 . Витребувано у ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо захисту права власності позивача на спірну квартиру, вказані правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР (оскільки один зі спірних договорів укладено у 1999році) та ЦК України.

У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені у ст. 16 ЦК України.

Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 48 ЦК України (ред. 1963 р. ) недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч.ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1,2 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Крім того, суд зазначає, що згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом № 2658-III.

Згідно із частиною четвертою статті 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Відповідно до статті 33 Закону № 2658-III спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.

Статтею 32 Закону № 2658-III передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону № 2658-III).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Зазначений висновок висловлений Великою Палатою Верхового Суду у відповідній постанові від 13 березня 2018 року по справі № 914/881/17. Крім того, також зазначено, що спори про визнання недійсним звіту про оцінку майна не можуть бути розглянуті й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства.

Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому згідно роз`яснень, що містяться у п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Приписами ч. 1 ст. 42 ЦПК України визначено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, що до цього причетні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, серед іншого, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з приписами ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року по справі № 761/26815/17 зазначено, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що заява ОСОБА_4 про державну реєстрацію права власності на квартиру, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на право власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 , паспорт на ОСОБА_4 , наданий ОСОБА_2 для реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 17.09.2013 року, заяви від 17.09.2013 року від ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на право власності вказаної квартири за ОСОБА_3 від 17.09.2013 року, технічний паспорт на ОСОБА_3 від 16.09.2013 року, висновок про оцінку квартири, довідки дільниці № 24 КП «Жилкомсервіс» від 13.09.2013 року та від 24.09.2013 року є лише документами, які фіксують певні факти, на їх підставі не виникають права та обов`язки, а тому щодо них неможливе здійснення судового розгляду з застосуванням наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання заяв, витягів, паспорту, технічного паспорту, довідок, звіту про оцінку майна нікчемними, незаконними та недійсними (пункти 2,3,4,5,7,8,9,10,11 зазначених вище позовних вимог) не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому наявність підстав для закриття провадження у справі в цій частині позову.

Щодо вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 13.12.1999 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та договору купівлі-продажу вказаної квартири між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 від 17.09.2013 року нікчемними, незаконними, недійсними, то належним відповідачем у цій справі в зазначеній частині вимог є ОСОБА_4 як юридична сторона правочину, однак позивачем ця особа до участі у справі у якості відповідача не залучена.

Крім того, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 13.12.1999 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , вже визнаний недійсним рішення апеляційного суду Харківської області від 23.09.2014 року по справі 641/13416/13-ц.

Також суд зауважує, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину, зокрема, і договір купівлі-продажу вказаної квартири між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 від 17.09.2013 року.

З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання нікчемними, незаконними, недійсними договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 13.12.1999 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та договору купівлі-продажу вказаної квартири між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 від 17.09.2013 року задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про визнання справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виселення з винесенням заочного рішення від 03.08.2009 року Червонозаводським районним судом м. Харкова фальшивою, нікчемною, незаконною, недійсною з 03.08.2009 року також не можуть бути задоволені, тому що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України ОСОБА_1 має право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52).

Відносно позовних вимог про визнання виписки ОСОБА_1 нікчемною, незаконною, недійсною, відсутність права ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на вчинення певних дій, визнання дій ОСОБА_2 , ОСОБА_3 протиправними (пункти 13-22 зазначених вище позовних вимог) суд зазначає, що під ефективним засобом (способом) судового захисту слід розуміти такий, що призводить до бажаних наслідків, дає найбільший ефект для відновлення юридичного становища особи, яке існувало до порушення її прав чи законних інтересів. Тому ефективний спосіб захисту має забезпечити поновлення порушеного права.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, в недотриманні сторонами в момент вчинення правочину вимог закону (стаття 215ЦК України); протиправному позбавленні права власності чи його обмеження (стаття 321 ЦК України); безпідставному заволодінні особою майном іншої особи - власника (стаття 387 ЦК України); створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України) суд за вимогою особи має захистити права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Якщо ж закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зазначене співвідноситься із положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Засіб захисту, що вимагається законом або договором, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Саме «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату у простіший спосіб; і винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації або які вимагають подальших звернень особи, чиї права порушені, до суду або до інших державних органів, не відповідає цій міжнародній нормі.

При цьому суд зазначає, що визнання виписки ОСОБА_1 нікчемною, незаконною, недійсною, визнання відсутності права ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на вчинення певних дій, визнання дій ОСОБА_2 , ОСОБА_3 протиправними не призведе до ефективного захисту прав позивача.

В контексті встановленої рішенням суду недійсності договору купівлі-продажу квартири від 13.12.1999року ефективним способом захисту є застосування інституту віндикації, що і було застосовано апеляційним судом Харківської області у відповідному рішенні від 23.09.2014 року по справі 641/13416/13-ц. Зокрема, вказаним рішенням витребувано у ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 та визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виписки ОСОБА_1 нікчемною, незаконною, недійсною, визнання відсутності права ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на вчинення певних дій, визнання дій ОСОБА_2 , ОСОБА_3 протиправними задоволенню не підлягають.

Відносно позовних вимог про визнання правочинів від 17.09.2013 року, вчинених приватним нотаріусом ХМНО Яровинською К.В. по реєстрації права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 та по реєстрації договору купівлі-продажу вказаної квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , надання витягу на право власності на квартиру за ОСОБА_3 нікчемним, незаконним, недійсним, то вказані дії не є правочином у розумінні приписів ст. 202 ЦК України, а є реєстраційними діями нотаріуса Яровинської К.В. , яка до участі у справі позивачем не залучена.

З огляду на викладене, у позові в зазначеній частині також має бути відмовлено.

В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання договорів купівлі-продажу, правочинів, виписки нікчемними, незаконними та недійсними, визнання відсутності права, визнання дій протиправними задоволенню не підлягають.

Оскільки ухвалою суду від 06.10.2020 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви, витрати зі сплати судового збору належить віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 263 - 265, 268, 273, 280, 315-319 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договорів купівлі-продажу, правочинів, виписки нікчемними, незаконними та недійсними, визнання відсутності права, визнання дій протиправними - відмовити.

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання заяв, витягів, паспорту, технічного паспорту, довідок, звіту про оцінку майна нікчемними, незаконними та недійсними - закрити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через Комінтернівський районний суд м. Харкова.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_6 ).

Повний текст рішення складено 28.08.2021 року.

Суддя С. О. Ященко