Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2021 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Хитрука В.М.,

за участі секретаря судового засідання Шарапанівської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до укладеного договору № б/н від 08.06.2012 відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 5400,00 грн. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач станом на 08.06.2020 допустила заборгованість 107663,23 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати у справі.

16.11.2020 року судом ухвалено заочне рішення у справі, згідно якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 107663,23 грн заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.06.2012. та 2102,00 грн понесених судових витрат.

Ухвалою Барського районного суду від 19.04.2021 року задоволено заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, заочне рішення Барського районного суду Вінницької області від 16.11.2020 скасовано.

Представник позивача АК КБ «Приватбанк» в судові засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, зменшив позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_2 надав через канцелярію суду письмове клопотання про розгляд справи без їх участі.

16.04.2021 року відповідач ОСОБА_1 надала клопотання про відмову в задоволенні позову із застосуванням вимог строку позовної давності. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що кредитну картку «Універсальна» вона не мала наміру отримувати, оформила картку для виплат, щоб отримати виплати при народженні дитини, сама є малозабезпеченою, коштів не знімала з кредитної карточки, а банк списував обов`язкові платежі щомісячно самостійно з коштів, які поступали на рахунок картки для виплат. З виписки за договором вбачається, що останнє автоматичне погашення простроченої заборгованості відбулося 22.12.2015 року. Термін дії картки «Універсальна» № НОМЕР_1 закінчився в квітні 2016 року, жодних інших карток вона не отримувала. Разом з тим, строк дії договору є строком дії банківської картки, термін дії якої давно сплив. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Просить суд відмовити в позові та застосувати строки позовної давності.

Також, 20.04.2021 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» у якому остання заперечила позовні вимоги, просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пропуском позовної давності.

04.06.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої представник позивача АК КБ «Приватбанк» надав заперечення щодо застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Строк випущеної карки закінчується останнього дня 10.2017 року, а позивач звернувся з позовом до суду 27.06.2020 року. Крім того, представник позивача зазначив, що відповідач користувалася платіжною карткою, а отже отримала кредитну картку «Універсальна». Вона частково сплачувала заборгованість за договором, отже прийняла умови та правила надання банківських послуг.

17.06.2021 року від позивача АК КБ «Приватбанк» надійшла заява про зменшення позовних вимог до 5167,66 грн., де 3878,38 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1289,28 грн. - заборгованість за відсотками.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг відповідач ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву б/н від 08.06.2012 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В заяві вказано, що позичальник згоден з умовами, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, "Правилами користування платіжною карткою" та Тарифами Банку, складає між нею та банком договір та, що позичальник ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Згідно з даними Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» вбачається, що ними передбачено умови, щодо зміни кредитного ліміту, визначено відсоткову ставку за користування кредитними коштами та визначено обов`язки позичальника щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісії на умовах договору та сплата штрафів і пені (п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4, п.2.1.1.5.5., п. 2.1.1.7.6, 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6).

На виконання умов договору банком відповідачу була надана кредитна картка «Універсальна».

У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 08.06.2020 має заборгованість - 107663,23 грн., яка складається з такого: 3878,38 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1289,28 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 96892,56 грн - нарахована пеня; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 5103,01 грн - штраф (процентна складова).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Однак, відповідач у своєму відзиві та у клопотанні наполягає на застосуванні наслідків пропуску позивачем строку позовної давності під час звернення до суду з даним позовом.

ЄСПЛ, практика якого є обов`язковою для застосування національними судами, зауважує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу" (див. mutatis mutandis рішення у справах "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" від 20 вересня 2011 року ("OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia", заява N 14902/04, § 570), "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року ("Stubbings and Others v. the United Kingdom", заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст.259 ЦК України передбачається, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Із наданого розрахунку заборгованості за договором б/н від 10.06.2020 року, вбачається, що останньою датою суми погашення за наданим кредитом в сумі 1 грн. 17 коп. є 22.12.2015 року.

Разом з тим відповідач категорично заперечує, що вказане погашення є добровільним, оскільки фактично відбулося примусове списання коштів для погашення заборгованості, а автоматичне списання коштів з рахунків боржника не перериває строк позовної давності, оскільки відсутнє волевиявлення останнього по визнанню боргу та його погашення, а тому не є підставою для застосування ст. 264 ЦК України.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 08 листопада 2017 року № 6-2891 цс 16 вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Разом з тим, навіть у випадку добровільної сплати позивачем вказаної суми коштів, строк позовної давності позивачем все ж пропущений, адже таке останнє автоматичне погашення простроченої заборгованості в сумі 1,17 грн. відбулося 22.12.2015 року, а сам позивач звернувся до суду з позовом тільки 06.07.2020 року, тобто значно більше ніж через три роки після останньої дати погашення суми коштів.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Посилання банку на те, що позивачем була перевипущена кредитна картка із терміном дії до 10.2017 року не варте уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо перевипуску такої карти та його погодження з відповідачем.

Жодних документів, які б мали відповідні підписи відповідача про погодження такого перевипуску карти матеріали справи не містять, а відповідач зі свого боку заперечує проти продовження строку дії картки та наполягає на тому, що з початку 2015 року вона взагалі не мала на меті продовжувати договірні відносини з позивачем.

Крім того, до позовної заяви банком було надано суду копію лише анкети-заяви від 08.06.2012 року про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Так, в матеріалах справи відсутні докази того, що після закінчення строку дії платіжної (кредитної) картки відповідачем була отримана нова картка про що зазначає сам позивач та заперечує відповідач.

Довідка надана АТ КБ «ПриватБанк» про термін дії нової перевипущеної кредитної картки, виданої відповідачу, до жовтня 2017 року, на переконання суду, належними доказами бути не може, так як цей доказ залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни, а їх дійсність заперечується представником відповідача, зокрема у відзиві на позов він наголошував, що строк дії кредитної картки закінчився, а будь-яких домовленостей про продовження строків дії договору чи про пере випуск картки сторони не досягали.

Матеріали справи не містять інших доказів, що свідчили б про переривання позовної давності.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року справа №545/765/17 (провадження №61-26683св18) та від 07 серпня 2019 року справа №199/4074/16 (провадження №61-15465св18).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При цьому не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» не змінювалися і на час укладення кредитного договору саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови надання кредиту містили саме ті строки позовної давності на які зараз посилається позивач.

У заяві позичальника від 08.06.2012 року посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності відсутнє. Відсутній і окремий договір про збільшення строку давності.

Суд вважає, що Умови, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника відсутнє посилання на збільшення строку давності, а тому відсутні підстави вважати, що сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості. Договору про збільшення позовної давності сторони не укладали.

А тому суд приходить до обґрунтованого висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустило передбачений статтею 257 ЦК України трирічний строк давності звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 , про застосування якого просив відповідач у справі.

За вказаних обставин, враховуючи розрахунок заборгованості за вказаним договором із якого вбачається термін останнього погашення суми кредиту, а отже і не виконання відповідачем своїх зобов`язань, про які позивач достеменно знав та продовжував безпідставно нараховувати проценти з метою збільшення суми боргу, суд приходить до висновку, що вказані позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності.

За умовами ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк», відшкодуванню не підлягають.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 252, 256, 258, 261, 264, 267, 509, 510, 526, 530, 536, 549, 610, 611, 626, 629, 1048, 1054 ЦК України ст. 12, 81, 141, 223, 247, 263-265, 280-283, 288-289 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити у зв`язку із спливом строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Барський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Суддя: