КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 759/7564/20

провадження № 22-ц/824/5284/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року у складі судді Миколаєць І.Ю.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виплату неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про виплату неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якому, з урахуванням заяви про змінення суми виплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів від 12 серпня 2020 року, просила стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01 лютого 2020 року по 31 липня 2020 року у розмірі 21 000 грн; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог зазначала, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року у справі №759/6247/18, якою змінено рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 500 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, утворилася заборгованість по виплаті аліментів за період прострочення сплати аліментів з 01 лютого 2020 року по 31 липня 2020 року у розмірі 21 000 грн.

На підставі викладеного, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 5 285 грн та судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 15 лютого 2021 року позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки уважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що згідно довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 04 серпня 2020 року №60936809/2 заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів за червень-липень 2020 року становить 7 000 грн.

Посилається на те, що сукупна заборгованість відповідача зі сплати аліментів за січень, лютий 2020 року, квітень-липень 2020 року складає 24 431 грн.

Вказує на те, що суд першої інстанції при обрахунку розміру пені помилково послався на правову позицію щодо порядку нарахування пені по аліментам, яка викладена у Науково-практичному коментарі до СК України, адже така правова позиція є лише суб`єктивною думкою автора і є лише одним з можливих теоретичних варіантів обрахування пені.

Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц, зазначає, що обрахунок пені за несвоєчасну виплату аліментів, має здійснюватись за формулою: заборгованість за місяць * кількість днів заборгованості * 1%.

Зауважує, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги вказану правову позицію Великої Палати Верховного Суду, у зв`язку з чим пеня по аліментним зобов`язанням обрахована невірно.

Зазначає, що всього до сплати відповідачем підлягає сума пені у розмірі 17 969,42 грн за січень-лютий 2020 року, квітень-червень 2020 року.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по аліментним зобов`язанням виникла саме з вини відповідача, при цьому розмір пені за прострочення сплати аліментів складає 5 285 грн.

При обрахунку розміру пені суд першої інстанції послався на правову позицію, викладену у Науково-практичному коментарі до Сімейного кодексу України.

Проте, колегія не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом установлено, що заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року, ухваленого у справі №759/6247/18, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн, щомісячно, починаючи з 08 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від квітня 2019 року змінено, постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 3 500 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-15).

Постановою державного виконавця Білоцерківського РДВС ГТУЮ у Київській області від 24 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження №60936809 з виконання виконавчого листа №759/6247/18, виданого 20 грудня 2019 року.

Згідно Довідки-Розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 04 серпня 2020 року №60936809/2, виданої державним виконавцем Колодчук С.В., заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 31 липня 2020 року становить 21 000 грн.

Законом України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, визначено охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Окрім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.

У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, в якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Отже, доводи апелянта щодо формули нарахування пені за несплату аліментів є обґрунтованими, а висновок суду про обрахунок та розмір пені є помилковим, зокрема, з огляду на те, що при розрахунку судом не звернуто увагу на те, що розмір заборгованості за місяць необхідно множити на всю кількість днів заборгованості, а не лише на кількість днів в місяці, в якому не проводилося стягнення.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у мотивування вимог зазначала, що періодом нарахування заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів є період з 01 лютого 2020 року по 31 липня 2020 року, проте у своєму розрахунку пені позивач помилково врахувала також січень 2020 року та липень 2020 року.

Зважаючи на те, що у разі несплати аліментів у поточному місяці, заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки, виникає з 01 числа наступного місяця, довідка-розрахунок від 04 серпня 2020 року, видана станом на 31 липня 2020 року, не є підтвердженням наявності у відповідача заборгованості за липень 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, з метою дотримання принципу диспозитивності та правил обрахунку пені за несплату аліментів, колегія суддів доходить висновку, що розмір пені за прострочення ОСОБА_2 сплати аліментів слід обраховувати за період з 01 лютого 2020 року по 01 березня 2020 року та з 01 квітня 2020 року по 01 липня 2020 року.

Таким чином, провівши математичний розрахунок пені за наведеною вище формулою за період з 01 лютого 2020 року по 01 березня 2020 року, з 01 квітня 2020 року по 01 липня 2020 року по кожному місяцю окремо, виходячи з кількості днів у відповідному місяці, розміру нарахованих аліментів відповідно до довідок-розрахунків заборгованості по аліментам від 01 червня 2020 року та 04 серпня 2020 року - 3 500 грн на місяць, колегія суддів доходить висновку, що розмір пені за прострочення ОСОБА_2 сплати аліментів за вказаний період складає: за лютий 2020 року - 5 285 грн; за квітень - 3 185 грн; за травень - 2 135 грн; за червень - 1 050 грн, що загалом складає 11 655 грн.

Згідно з пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення.

Отже, зважаючи на те, що станом на час звернення позивача до суду у ОСОБА_2 існувала заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується довідками-розрахунками заборгованості по аліментам від 01 червня 2020 року №80 та від 04 серпня 2020 року №60936809/2, ураховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини відповідача, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 11 655 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, колегія уважає, що суд першої інстанції, увалюючи рішення про задоволення позовних вимог частково, у порушення вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при обрахунку пені за прострочення сплати аліментів не врахував висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, внаслідок чого невірно визначився з формулою розрахунку неустойки та її розміром, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позову частково.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги частково, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки ОСОБА_1 при зверненні з позовом до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 466,64 грн, апеляційної скарги - 699,96 грн, а всього 1 166,60 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виплату неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 11 655 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги всього у розмірі у розмірі 1 166,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик