ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року

м. Черкаси

справа № 707/755/21 провадження № 22-ц/821/2073/21 категорія 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача - адвокат Голубчик Ігор Володимирович

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача - адвокат Чакалов Адоніс Костянтинович

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Голубчика Ігора Володимировича на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

15 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на його утримання.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він дитина війни, непрацездатна особа, пенсіонер, який є інвалідом другої групи довічно, постійно хворіє та потребує матеріальної допомоги у вигляді аліментів.

Зазначив, що проживає наодинці й потребує сторонньої допомоги та догляду, так як хворіє і має потребу в постійному медикаментозному лікуванні, а також йому необхідне оперативне лікування.

Відповідач є рідною донькою позивача яка із батьком не спілкується, уникає будь-яких стосунків, не цікавиться станом його здоров`я та матеріальним становищем.

В свою чергу позивач надавав відповідачу гідне виховання, догляд та піклування до досягнення нею повноліття й після також.

Натомість відповідач нехтує своїми зобов`язаннями утримувати свого рідного батька, який є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги та доглядати за ним, як донька за батьком.

ОСОБА_1 має місце реєстрації та проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Комунальні послуги позивач сплачує особисто зі своєї пенсії. Побутовими предметами першої необхідності позивач забезпечити себе не може та вимушений просити знайомих людей допомагати йому харчами та іншими необхідними речами, позичати гроші.

Зазначив, що позивач навіть не в змозі приготувати собі їжу, оскільки він дуже погано бачить через незрілу катаракту правого ока, що потребує оперативного лікування. Крім того, він хворіє й на інші захворювання в тому числі, хронічні та перебуває на медикаментозному лікуванні, що потребує чимало коштів.

У зв`язку із цим, просив суд, стягувати з відповідача ОСОБА_2 на його утримання аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до смерті.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 28 вересня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано копії чеків про придбання ліків, але не надано доказів того, що вказані ліки йому призначались лікарем, з квитанцій про оплату комунальних послуг вбачається, що вони сплачувались відповідачем, отже на думку суду, позивач не довів, що несе додаткові витрати на лікування, які б перевищували розмір його пенсії, не довів, що потребує постійного стороннього догляду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Голубчик І.В. просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 вересня 2021 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору, суд не врахував, тих обставин що зі сторони відповідача суду не було надано жодного та допустимого доказу в спростування позовних вимог.

Позивач є непрацездатною особою та потребує сторонньої допомоги, а відповідач має обов`язок по наданню такої допомоги позивачу, тому заявлені вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню з підстав їх доведеності та відповідності нормам чинного законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_2 - адвоката Чакалова А.К. зазначено, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Зазначено, що позивач отримує пенсію в розмірі 2 200 грн., що підтверджується Довідкою № 2730 від 15 липня 2021 року. Відповідач також є інвалідом ІІІ групи довічно та набула статусу пенсіонера, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 .

Крім того, ОСОБА_1 проживає в будинку своєї доньки (відповідача у справі), забезпечений автомобілем відповідача та перебуває на утриманні відповідача, яка здійснює за ним постійний догляд. ОСОБА_2 здійснює оплату за комунальні послуги, які надаються будинку, де мешкає позивач.

За таких обставин, ОСОБА_2 вважає, що позивачем не доведено своїх позовних вимог належними та допустимими доказами, оскільки стягнення аліментів на користь батьків можливе лише за умови доведення обставин, що вони потребують такої допомоги, отже доводи позовної заяви є надуманими і не дають підстав для її задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно із статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено категорії справ, що відносяться до малозначних.

П. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є в тому числі справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Підстав для застосування положень ч.3 ст.369 ЦПК України встановлено не було.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Апеляційний суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18 травня 2018 року).

За таких обставин дану справу призначено до розгляду в апеляційному суді в порядку письмового провадження без виклику учасників справи в судове засідання.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом позовних вимог у даній справі є стягнення аліментів у твердій сумі, при чому позов заявлено позивачем ОСОБА_1 (батьком) до своєї повнолітньої дочки відповідача у справі ОСОБА_3 .

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 172 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявлятися про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до вимог ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Під час розгляду справи, суд першої інстанції дав правильну оцінку тій обставині, що тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов:

1. Походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення).

2. Непрацездатність матері, батька.

3. Потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому варто акцентувати увагу на тому, що обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц).

Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно встановив, що позивач являється батьком відповідачки, а отже, може заявляти вимогу про своє утримання шляхом стягнення аліментів внаслідок скрутного становища та непрацездатності. Непрацездатність позивача також не оспорюється відповідачем та є доведеною обставиною, оскільки підтверджується відповідними доказам, що долучені до матеріалів справи.

Разом з тим, третя вимога, передбачена ст. 202 СК України щодо потреби позивача в матеріальній допомозі визнана судом першої інстанції недоведеною і суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Дійшовши таких висновків, суд першої інстанції не врахував, що позивач є людиною похилого віку і станом на момент розгляду справи йому виповнилося 85 років, він має статус дитини війни, отримує пенсію по інвалідності, має незадовільний стан здоров`я та потребує лікування. Дані обставини повністю підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, а саме: випискою з амбулаторної медичної картки хворого (а.с. 9), висновки медико-соціальних експертних комісій відносно стану здоров`я ОСОБА_1 (а.с. 10), посвідчення ОСОБА_1 про призначення пенсії інвалідності (а.с. 11).

Із матеріалів справи вбачається, що за адресою проживання позивача відповідач не проживає, оскільки адресою проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 .

Даючи оцінку наданим в судовому засіданні квитанціям про оплату комунальних послуг, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що платником у вказаних квитанціях є відповідач, отже вона здійснювала оплату таких послуг. Оцінюючи такі докази, судом не враховано, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 належало позивачу та було продано відповідачці в 2018 року згідно договору купівлі-продажу. За наслідками договірних відносин між батьком та дочкою ОСОБА_2 переоформила договори на постачання житлових послуг, а відтак платником у квитанціях за спожиті послуги зазначена саме вона. Суд не звернув уваги на ту обставину, що квитанції були надані саме позивачем у справі і оригінали таких квитанцій наявні у нього, а не у відповідача, що не свідчить про безспірність доведення обставини сплати коштів саме відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що позивач отримує пенсію по інвалідності, розмір якої є більший за дохід відповідача. Однак, такі доводи не спростовують потреби позивача у матеріальному забезпеченні, оскільки при встановленні обставин, чи батьки потребують матеріальної допомоги, судами повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги (Постанова Верховного Суду України від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц).

Крім того, в матеріалах справи містяться чеки, надані позивачем на придбання ліків, які були критично оцінені судом першої інстанції з підстав недоведеності обставин того, що ОСОБА_1 не надав суду доказів, що вказані медичні ліки призначалися йому лікарем. Колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим, оскільки оцінюючи такі докази в сукупності з іншими встановленими обставинами у справі та враховуючи вік позивача, суд вважає, що ОСОБА_1 в силу встановлених обставин потребує допомоги і в частині необхідності забезпечення себе ліками, тому висновок суду про те, що відсутні підстави вважати надані квитанції про купівлю ліків як належний доказ в потребу ванні допомоги є необґрунтованим.

Вирішуючи спір щодо стягнення аліментів з повнолітніх дітей на користь непрацездатних батьків, суди у кожному конкретному випадку повинні надати оцінку всім наданим сторонами доказам, врахувати обставини конкретного спору та ухвалювати рішення із врахуванням індивідуальних особливостей спірних правовідносин.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси та інтереси у спосіб, визначений законом та договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Оцінюючи мотиви рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції надав перевагу лише доказам, які були надані відповідачем, безпідставно відхиливши доводи позивача, не врахувавши в даному конкретному випадку його стан та вік, тому такий висновок суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог, при цьому колегія суддів враховує, що стан непрацездатності позивача та його вік супроводжується необхідністю отримання допомоги від дитини.

Визначаючи розмір аліментів, колегія суддів, враховуючи всі обставини справи, вважає за необхідне стягнути суму аліментів 1 000 грн, оскільки такий розмір буде відповідати принципу розумності та справедливості та забезпечуватиме захист інтересів сторін у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Розподіл судових витрат здійснюється за положеннями статті 141 ЦПК України.

Оскільки сторони у справі звільнені від сплати судового збору, то такі витрати слід віднести за рахунок держави.

При цьому суд вважає, за необхідне у відповідності до встановлених вимог чинного законодавства, а саме вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, з моменту подачі позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Голубчика Ігора Володимировича задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн., щомісячно, починаючи з 15 квітня 2021 року і довічно.

Судові витрати у справі віднести за рахунок держави.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2021 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.В. Нерушак