Номер провадження: 22-ц/813/2821/21
Номер справи місцевого суду: 516/313/19
Головуючий у першій інстанції Мислива Л. М.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Князюк О.В.,

- суддів: - Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін цивільну справу за апеляційною скаргою представника АТ КБ "ПриватБанк" - адвоката Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 11 червня 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», звернувся до Теплодарського міського суду Одеської області з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.08.2010р. на загальну суму 123828 грн. 40 коп., в тому числі: 2214 грн. 70 коп. заборгованість за кредитом, 121613 грн. 70 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 23.08.2010р. по 30.06.2018р, також просило стягнути понесені ним судові витрати по справі.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання умов вищезазначеного кредитного договору, зокрема не сплачує банку кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, що і стало підставою для звернення Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» з позовом до суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 11 червня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код 14360570), заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.08.2010р. на загальну суму 2214 грн. 70 коп. заборгованість за тілом кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» понесені останнім судові витрати в сумі 34 грн. 19 коп.

В іншій частині позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.08.2010р. на загальну суму 2214 грн. 70 коп., а саме заборгованість за тілом кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за Договором та іншими доказами.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 23.08.2010 р. по 30.06.2018 р. у розмірі 121613 грн. 70 коп., суд відмовив в задоволенні за недоведеністю, оскільки позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог в цій частині. При цьому, суд виходив з того, що у вказаній анкеті-заяві відсутні домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та інформація щодо строку дії отриманої відповідачем картки, АТ КБ «Приватбанк» не надано до суду документів, які б засвідчували факт отримання ОСОБА_1 під підпис пам`ятки, яка містить тарифи і основні умови кредитування. Надані позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а отже і не можуть вважатися складовою його частиною. Крім того, анкета-заява позичальника від 23.08.2010р. не містить відомостей з приводу яких саме послуг відповідач звернувся до Приватбанку, та яку саме картку, серед переліченого у заяві переліку, виявив бажання оформити на своє ім`я, також не зазначено про суму бажаного кредитного ліміту.

Коротний зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням 30.06.2020 року представник АТ КБ "ПриватБанк" - адвокат Крилова Олена Леонідівна подала апеляційну скаргу відповідно до вимог якої просить суд скасувати заочне рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 11 червня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечення інших учасників справи

З оскаржуваним рішенням суду першої інстанції апелянт не погоджується в частині відмови у задоволенні позовних вимог, вважає, що в цій частині рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. Без належної оцінки доказів, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи. З порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції зробив висновки, що надані Банком Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифів не можуть бути складовою частиною кредитного договору, оскільки не місять підпису відповідача. Однак, АТ КБ «Приватбанк» не погоджується з такими висновками суду з огляду на те, що до суду була надана копія анкети-заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що «згоден, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною та банком договір про надання банківських послуг. Я зобов`язуюся виконувати Умови та Правила надання банківських послуг та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанку".

Представник апелянта зазначає, що крім анкети-заяви, відповідачем в той же день також було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 дніва пільгового періоду» копію якої додає до апеляційної скарги.

Позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідно до вищевказаної довідки, підписаної відповідачем, вказується: тип кредитної лінії, пільговий період (55 днів), базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5 % в місяць (30% річних), розмір та строк внесення місячних платежів, розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням.

Тобто, відповідач, при укладенні Кредитного договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків.

З огляду на викладене в апеляційній скарзі, позивач зазначає, що судом в даній справі не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки вона висловлена в іншій конкретній справі за іншими правовідносинами. Коли відповідачем заперечувалися такі умови як погоджені між сторонами у належний спосіб. А в підписаних відповідачем документах умови не містилися.

Натомість в даному випадку, умови кредитування належним чином погоджені із відповідачем, що підтверджується довідкою.

Крім того, апелянт зазначає, що всупереч вимогам ст. 263 ЦПК України при вирішенні справи не було враховано останні висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.12.2019 року у справі№ 750/6058/17-ц, у постанові від 12.02.2020 року справі № 382/327/18-ц, постанові від 06.05.2021 року у справі № 358/384/19.

Представник Банку вказує, що відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, а з матеріалів справи такі обставини не вбачаються. Навпаки, з підписаної Відповідачем довідки про умови кредитування чітко вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами користування отриманою ним кредитною карткою, знав про умови щодо сплати процентів.

З огляду на зазначене в апеляційній скарзі позивач вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні відсотків за користування кредитними коштами, а також порушив норми матеріального права. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.07.2020 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника АТ КБ "ПриватБанк" - адвоката Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 11 червня 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.08.2021 року у складі головуючого судді Князюка О.В., суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М. справу було призначеного до розгляду в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції; і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 23.08.2010р. між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», з однієї сторони, та ОСОБА_1 , з іншої сторони, було укладено договір №б/н, згідно якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних на суму залишку заборгованості.

Договір складається з анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта, Тарифів, з чим і погодився позичальник. Згідно п.п. 1.1.3.2.2, 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, у разі порушення держателем або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов Договору та/або у разі виникнення овердрафта банк має право призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати її недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань. Банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків, при цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, але якщо останній протягом даного періоду не направляє банку повідомлення про незгоду з вказаними змінами, вважається, що він приймає дані умови.

Підписання даного Договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг). Як визначається у п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 даних Умов та правил, клієнт зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, на перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії. У разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу банку виконати зобов`язання по поверненню кредиту.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Договором, станом на 31.10.2019 р., загальна сума його заборгованості перед банком по кредиту до стягнення складає 2214 грн. 70 коп. заборгованість за кредитом, 121613 грн. 70 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 23.08.2010 р. по 30.06.2018 р.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що відповідачем не виконано умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яку він просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту та відсутності підстав для стягнення іншої заборгованості, оскільки у заяві позичальника від 23.08.2010 року процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він повністю грунтується на вимогах матеріального закону, відповідає висновкам, викладеним у Постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), та підтверджений матеріалами справи.

Рішення суду першої інстанції у цій частині сторонами не оспорюється, тому колегією суддів не перевіряється.

При цьому, банк в апеляційній скарзі посилається на безпідставну відмову судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на його користь заборгованості по процентам, оскільки зазначені зобов`язання передбачені довідкою про умови кредитування, яку підписав відповідач, яку надає до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вказаний доказ не був наданий у суд першої інстанції не подавався позивачем, не був предметом дослідження суду першої інстанції та позивач із будь-якими заявами щодо долучення до справи вказаних доказів не звертався, а також не обґрунтував та не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити той факт, що дослідивши вказану довідку, приходить до висновку, що вона не може бути підставою для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості по процентам, оскільки Кредитний договір, укладений між сторонами, не має присвоєного номеру, хоча у довідці зазначено, що вона відноситься до договору № SAMDN5OTC003675981, при цьому, згадана довідка містить підпис особи без ініціалізації не зазначено прізвище, імя та по-батькові підписанта, тому її не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23 серпня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Посилання позивача на те, що відповідач погодився з тим, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами складає між ним і банком договір, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції встановлено, що вказані Умови і Правила не підписані відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції суперечить ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст.169 Кодексу європейського договірного права колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме позивач зобов`язаний надати докази ознайомлення відповідача з умовами договору та докази згоди відповідача на збільшення відсотків за користування кредитними коштами.

Посилання апеляційної скарги на те, що не стягнення коштів за порушення виконання зобов`язань не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще й наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави не може вважатися належним та допустимим доказом в розумінні параграфу 1 Глави 5 ЦПК України та не стосуються предмету доказування у вказаній справі.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів, зокрема доказів, поданих позивачем на підтвердження його доводів про наявність укладеного з відповідачем кредитного договору. Вказані аргументи спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин саме в тому контексті, який, на думку позивача є правовою підставою для стягнення з відповідача кредитної заборгованості.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» як на підставу касаційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі№ 750/6058/17-ц, від 12.02.2020 року справі № 382/327/18-ц, від 06.05.2021 року у справі № 358/384/1 не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, на які посилається заявник, встановлені різні фактичні обставини.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

Судові витрати

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів відмовила у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати АТ КБ «Приватбанк» за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

РЕЗУЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника АТ КБ "ПриватБанк" - адвоката Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 11 червня 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе