КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Саранюк Л.П.
Єдиний унікальний номер справи № 367/3254/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4989/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Бучанської міської ради Київської області про встановлення порядку користування квартирою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У квітні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 .=

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 , на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 березня 2016 року. Вказана обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 липня 2016 року. Її частка у праві спільної часткової власності на квартиру згідно вказаного рішення складає: 2/9 та 1/3 частини, що разом становить 5/9 частин.

Іншим співвласником квартири АДРЕСА_1 , є її рідний брат - ОСОБА_3 . Частка ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності на квартиру складає 1/3 частина в порядку приватизації та 1/9 частина в порядку прийняття спадщини від матері ОСОБА_4 , що разом становить 4/9 частин.

Загальна площа квартири складає 49,9 кв.м., житлова площа квартири складає 27,7 кв.м.

Квартира АДРЕСА_1 , складається з 2 кімнат . Житлова кімната згідно технічного паспорта за №5 площею 11,8 кв.м., житлова кімната згідно технічного паспорта за №6 площею 15,9 кв.м, та допоміжних приміщень: кухня згідно технічного паспорта за №4 площею 5,7 кв.м., коридору згідно технічного паспорта за №1 площею 8,5 кв.м., ванної кімнати згідно технічного паспорта за №3 площею 2,8 кв.м., туалет згідно технічного паспорта за №2 площею 1,4 кв.м., крім того квартира обладнана лоджією згідно технічного паспорта площею 2,8 кв.м.

Проте на сьогоднішній день через невизначеність порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , у неї виникають постійні сварки із ОСОБА_3 та непорозуміння, що призводить до конфліктів щодо порядку користування та володіння квартирою. З даного приводу позивачка неодноразово протягом року зверталася із відповідними заявами до Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області, оскільки ОСОБА_3 вважає, що всі житлові приміщення квартири (кімнати) виключно його.

Вважає, що ОСОБА_3 штучно створюються такі умови, що унеможливлює її право користуватися та володіти своєю часткою у нерухомому майні.

Незважаючи на наявність зареєстрованого права власності у позивачки на зазначену частку у квартирі АДРЕСА_1 , а також норми ст. 317 ЦК України, відповідно до якої власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, ОСОБА_3 своїми протиправними діями створює перепони для її користування квартирою.

На сьогоднішній день позивачка не має бажання та наміру виділяти свою частку квартири у натурі, а лише має намір виділити собі у користування житлову кімнату згідно технічного паспорта площею 15,9 кв.м, та лоджію згідно технічного паспорта площею 2,8 кв.м., яка примикає до кімнати, оскільки її частка у праві власності на квартиру є більшою ніж у відповідача, а кімнату: згідно технічного паспорта площею 11,8 кв.м залишити у користування відповідачу, інші кімнати залишити у нашому спільному користуванні.

Просила суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

Виділити в користування ОСОБА_1 , житлову кімнату № 6 на плані технічного паспорта площею 15,9 кв.м, та лоджію, яка примикає до данної кімнати площею 2,8 кв.м., квартири АДРЕСА_1 .

Виділити в користування - ОСОБА_3 , житлову кімнату № 5 на плані технічного паспорта площею 11,8 квартири АДРЕСА_1 .

У спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 залишити коридор №1 на плані технічного паспорта площею 8,5 кв.м, кухню №4 на плані технічного паспорта площею 6,7 кв.м, ванну кімнату №3 на плані технічного паспорта площею 2,8 кв.м., туалет №2 на плані технічного паспорта площею 1,4 кв.м.

Під час розгляду даної справи позивач подала заяву про зміну предмету позову в порядку ст. 49 ЦПК України, де вказала, що в ході розгляду даної справи їй стало відомо що 4/9 частин квартири АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_3 10 червня 2019 року подарував 4/9 частини квартири своїй дочці ОСОБА_2 , яка стала іншим співвласником квартири.У заяві ОСОБА_1 визначила ОСОБА_2 відповідачем у справі, а ОСОБА_3 третьою особою.

У зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_1 просила суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

Виділити в користування ОСОБА_1 , житлову кімнату № 6 на плані технічного паспорта площею 15,9 кв.м, та лоджію, яка примикає до данної кімнати площею 2,8 кв.м., квартири АДРЕСА_1 .

Виділити в користування - ОСОБА_2 , житлову кімнату № 5 на плані технічного паспорта площею 11,8 кв.м. квартири АДРЕСА_1 .

У спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 залишити коридор №1 на плані технічного паспорта площею 8,5 кв.м, кухню №4 на плані технічного паспорта площею 6,7 кв.м, ванну кімнату №3 на плані технічного паспорта площею 2,8 кв.м., туалет №2 на плані технічного паспорта площею 1,4 кв.м.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від14 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, як незаконне і необгрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та постановити рішення, яким задовольнити позов .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони повідомлені про день та час розгляду справи на 25 березня 2021 року , 15 квітня 2021 року за адресами , наявними в матеріалах справи . Сторони та їх представники приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції . Від третьої особи Служби у справах дітей Бучанської міської ради Київської області надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність .

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що визначення порядку користування спірною квартирою у тому порядку, що заявлений позивачкою ОСОБА_1 , призведе до погіршення умов проживання усіх осіб, у тому числі неповнолітніх осіб.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи, не ґрунтуються на вимогах закону.

Залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд не звернув уваги, що між сторонами , які є співвласниками, існує спір щодо користування квартирою, а відтак, суд не вирішив спір та позбавив позивачку права на користування та розпорядження своєю часткою квартири.

Зазначаючи, що в разі встановлення користування квартирою, це порушить права відповідачки та її неповнолітніх дітей, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивачка звернулась до суду за захистом свого права, якого згідно з Конституцією України вона не може бути позбавлена. Спірна квартира перебуває у спільній частковій власності і сторони не можуть дійти згоди щодо користування нею.

Встановлення порядку користування спірною квартирою не впливає на розмір часток сторін у праві власності на квартиру, не є підставою для виділення такої частки в натурі з подальшим припиненням права спільної часткової власності.

З матеріалів справи видно ,що власниками спірної квартири за адресою : АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 - 5/9 частин, та ОСОБА_2 - 4/9 частини .( а.с. 9-11, 25-26).

Квартира АДРЕСА_1 , складається з 2 кімнат . Житлова кімната згідно технічного паспорта за №5 площею 11,8 кв.м., житлова кімната згідно технічного паспорта за №6 площею 15,9 кв.м, та допоміжних приміщень: кухня згідно технічного паспорта за №4 площею 5,7 кв.м., коридору згідно технічного паспорта за №1 площею 8,5 кв.м., ванної кімнати згідно технічного паспорта за №3 площею 2,8 кв.м., туалет згідно технічного паспорта за №2 площею 1,4 кв.м., крім того квартира обладнана лоджією згідно технічного паспорта площею 2,8 кв.м.

Суд першої інстанції встановив, що разом з відповідачкою ОСОБА_2 у квартирі проживають: її чоловік - ОСОБА_5 , та двоє неповнолітніх дітей, донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та періодично її батько - ОСОБА_3 . Відповідачка, її батько та діти зареєстровані у квартирі. Крім того встановлено, що сім`я ОСОБА_2 займає всю квартиру.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

Згідно зі статтею 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Суд виходить з того, що дії власника майна не повинні суперечити закону і порушувати прав інших осіб та інтереси суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною першою 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Суд звертає увагу , що квартира, яка є спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлений порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що в разі встановлення порядку користування квартирою, буде порушено право неповнолітніх дітей ті інших осіб , які проживають у квартирі . Дійшовши такого висновку, суд першої інстанції надав перевагу одному співвласнику квартири.

Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У цій справі спір стосується не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному співвласнику ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц, провадження № 61-24395св18, від 12 грудня 2019 року у справі № 639/2184/16-ц, провадження № 61-15936св18.

У даній справі , предметом спору є встановлення користування квартирою, і суд з урахуванням встановлених обставин встановлює відповідний порядок.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції спір не вирішив, фактично захистивши права одного співвласника квартири, суд позбавив іншого співвласника (позивачку) права володіти та користуватися своїм майном.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року справа № 756/11518/16-ц.

За положенням ч 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні

За ч. 1 ст.357ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Уданій справі існує конфлікт між сторонами щодо користування квартирою.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Згідно з технічним паспортом на квартиру, кімнати в квартирі є ізольованими, тому в даному випадку можливо встановити порядок користування спірним приміщенням без необхідності окремого переобладнання, з урахуванням часток, які належать сторонам.

Позивачка запропонувала встановити певний порядок користування, а саме - виділити в користування ОСОБА_1 , житлову кімнату №6 на плані технічного паспорта площею 15,9 кв.м, та лоджію, яка примикає до данної кімнати площею 2,8 кв.м., квартири АДРЕСА_1 .

Виділити в користування - ОСОБА_2 , житлову кімнату № 5 на плані технічного паспорта площею 11,8 кв.м. квартири АДРЕСА_1 .

У спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 залишити коридор №1 на плані технічного паспорта площею 8,5 кв.м, кухню №4 на плані технічного паспорта площею 6,7 кв.м, ванну кімнату №3 на плані технічного паспорта площею 2,8 кв.м., туалет №2 на плані технічного паспорта площею 1,4 кв.м.

Оскільки житлова площа квартири та кількість кімнат дозволяють встановити порядок користування жилим приміщенням, при цьому не порушуючи житлових прав інших співвласників, колегія суддів погоджується з запропонованим варіантом про встановлення порядку користування жилим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України, суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 грудня 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Бучанської міської ради Київської області про встановлення порядку користування квартирою задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

Виділити в користування ОСОБА_1 , житлову кімнату № 6 на плані технічного паспорта площею 15,9 кв.м, та лоджію, яка примикає до данної кімнати площею 2,8 кв.м., квартири АДРЕСА_1 .

Виділити в користування - ОСОБА_2 , житлову кімнату № 5 на плані технічного паспорта площею 11,8 кв.м. квартири АДРЕСА_1 .

У спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 залишити коридор №1 на плані технічного паспорта площею 8,5 кв.м, кухню №4 на плані технічного паспорта площею 6,7 кв.м, ванну кімнату №3 на плані технічного паспорта площею 2,8 кв.м., туалет №2 на плані технічного паспорта площею 1,4 кв.м.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлено 20 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді