Постанова

Іменем України

16 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 273/1155/20

провадження № 61-8798св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - селищний голова селища міського типу Довбиш Баранівського району Житомирської області ОСОБА_2,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Талько О. Б., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до селищного голови смт Довбиш Баранівського району Житомирської області ОСОБА_2 про визнання розпорядження протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява обґрунтована тим, що 07 травня 2020 року Довбиський селищний голова ОСОБА_2 видав розпорядження від 08 травня 2020 року № 34-к, відповідно до якого звільнив позивача з посади директора Довбиської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Довбиської селищної ради за пунктом 4-1 статті 41 КЗпП України через наявність у працівника реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований

у інший спосіб, передбачений Законом України «Про запобігання корупції». Суть зазначеного розпорядження полягає у тому, що у позивача існує реальний конфлікт інтересів, оскільки він працював директором Довбиської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, а його дружина - вчителем у цій же школі, що заборонено Законом України «Про запобігання корупції».

При цьому вважає дане розпорядження протиправним, ухваленим

з перевищенням службових обов`язків селищного голови та таким, що порушує його конституційне право на працю. Зазначає, що посада директора Довбиської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів не відноситься до категорії посад, зазначених у пункті 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції». Також постановою Баранівського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2019 року провадження у справі про притягнення його

до адміністративної відповідальності відповідно до частини першої статті 172-7, частини другої статті 172-7 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, тобто він не був підданий адміністративному стягненню за порушення Закону України «Про запобігання корупції».

Просив визнати протиправним розпорядження селищного голови селища Довбиш ОСОБА_2 від 07 травня 2020 року № 34-к про звільнення ОСОБА_1 08 травня 2020 року з посади директора Довбиської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Довбиської селищної ради за пунктами 4-1 статті 41 КЗпП України, поновити його на посаді директора Довбиської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів та стягнути з Довбиської селищної ради

на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним розпорядження селищного голови ОСОБА_2 від 07 травня 2020 року № 34-к про звільнення

ОСОБА_1 08 травня 2020 року з посади директора Довбиської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Довбиської селищної ради за пунктами 4-1 статті 41 КЗпП України (наявність у працівника реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований

у інший спосіб, передбачений Законом України «Про запобігання корупції»); поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Довбиської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів Довбиської селищної ради; стягнуто з Довбиської селищної ради Баранівського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 травня 2020 року

до 29 жовтня 2020 року в розмірі 69 957,72 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що, позовні вимоги ОСОБА_1

є доведеними та обґрунтованими, звільнення позивача з роботи на підставі пункту 4-1 статті 41 КЗпП України є незаконним, а тому останній підлягає поновленню на роботі на посаді директора Довбиської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Довбиської селищної ради та з Довбиської селищної ради Баранівського району Житомирської області на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 69 957,72 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову про відмову

в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув позов не визначивши належних відповідачів та вирішив питання про права

та обов`язки Довбиської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів та Довбиська селищної ради, які є юридичними особами, і не були учасниками справи.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу

у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки на дату подачі апеляційної скарги на підставі рішення першої сесії VIII скликання першого пленарного засідання Довбиської селищної ради від 19 листопада 2020 року ОСОБА_2 звільнений з посади селищного голови селища Довбиш, а тому суд апеляційної інстанції мав закрити апеляційне провадження на підставі статті 362 ЦПК України, оскільки ОСОБА_2 не мав процесуальної дієздатності.

Суди застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 360/1938/16, від 17 лютого 2020 року

у справі № 668/17285/13-ц, від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц,

від 18 лютого 2019 року у справі № 490/53/17.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу

до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 273/1155/20, витребувано її з Баранівського районного суду Житомирської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 на підставі наказу від 05 травня 1995 року № 7-к переведений

з посади вчителя математики Довбиської загальноосвітньої школи І-III ступенів на посаду директора цієї школи з 10 травня 1995 року.

Наказом директора Довбиської загальноосвітньої школи І-III ступенів

від 19 вересня 2018 року № 89 «Про створення атестаційної комісії

та затвердження її складу» для атестації у 2018-2019 навчальному році педагогічних працівників Довбиської загальноосвітньої школи І-III ступенів створено атестаційну комісію І рівня, до складу якої на посаду голови затверджено директора Довбиської загальноосвітньої школи І-III ступенів ОСОБА_1

28 березня 2019 року відбулося засідання атестаційної комісії, на якому з-поміж інших розглядалось питання щодо відповідності займаній посаді вчителя математики ОСОБА_3 та порушення клопотання перед атестаційною комісією II рівня відділу освіти, культури у справах сім`ї, молоді та спорту Довбиської селищної ради про відповідність ОСОБА_3 раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії» та педагогічному званню «вчитель-методист».

Відповідно до протоколу засідання атестаційної комісії від 28 березня 2019 року № 1, голова цієї комісії ОСОБА_1 був присутнім на вказаному засіданні.

За результатами голосування членами атестаційної комісії по питанню щодо відповідності займаній посаді вчителя математики ОСОБА_3 та порушення клопотання перед атестаційною комісією II рівня відділу освіти, культури

у справах сім`ї, молоді та спорту Довбиської селищної ради про відповідність ОСОБА_3 раніше присвоєним кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії» та педагогічному званню «вчитель-методист» рішення прийнято одноголосно.

Відповідно до відомостей із особистого листка з обліку кадрів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є його дружиною.

07 травня 2020 року Довбиський селищний голова ОСОБА_2 видав розпорядження яким з 08 травня 2020 року № 34-к звільнив ОСОБА_1

з посади директора Довбиської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Довбиської селищної ради за пунктами 4-1 статті 41 КЗпП України (наявність у працівника реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер

і не може бути врегульований у інший спосіб, передбачений Законом України «Про запобігання корупції»).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства

є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права

чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив суд визнати протиправним розпорядження від 08 травня 2020 року № 34-к, відповідно до якого звільнив позивача з посади директора Довбиської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Довбиської селищної ради за пунктом 4-1 статті 41 КЗпП України через наявність у працівника реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований у інший спосіб, передбачений Законом України «Про запобігання корупції», поновити його на посаді директораДовбиської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Довбиської селищної ради

та стягнути із Довбиської селищної ради середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, виходив

з того, що судом першої інстанції, в порушення норм процесуального права

не вирішено питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляді справи, а апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості усунути такі недоліки, тобто з`ясувавши, що позов пред`явлено до належного відповідача, суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з такими висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги,

за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи

за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання

за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі

у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача

чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі

№ 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок,

що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У справі, що переглядається, установлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Довбиською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів, яка

є юридичною особою, а тому саме на Довбиську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів, як на роботодавця покладено передбачений статтею 21 КЗпП України обов`язок виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, крім того селищний голова очолює виконавчий комітет відповідної селищної, ради, головує на її засіданнях тощо, тобто є головною посадовою особою територіальної громади, яка повинна бути відповідачем у справі як засновник (власник) даного закладу освіти.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув позов не визначивши належних відповідачів та вирішив питання про права та обов`язки Довбиської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів та Довбиська селищної ради, які судом першої інстанції не було залучено до участі в справі в якості відповідачів,

що є порушенням норм процесуального права.

Отже не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції мав закрити апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України із посиланням на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 360/1938/16 (провадження № 61-48003св18), від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18), від 07 квітня 2020 року

у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19), оскільки ОСОБА_2 не мав процесуальної дієздатності, так як не залучивши належних відповідачів суд першої інстанції був позбавлений можливості вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішення питання про їх задоволення, оскільки без залучення всіх належних відповідачів позовні вимоги не можуть бути вирішені.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що судом застосовано норми права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 490/53/17 (провадження № 61-29830св18), оскільки у цій справі суди вирішували справу по суті спору, у справі яка переглядається суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції у зв`язку із порушенням судом норм процесуального права.

Таким чином, установивши, що позов пред`явлено до належного відповідача, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволення позову.

При цьому Верховний Суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права

на судовий захист шляхом подання позову до належних відповідачів за своїми позовними вимогами.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції вважає, що висновки суду апеляційної інстанції відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судом правильно застосовано закон, який підлягав до застосування, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржену постанову - без змін.

Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська