Ухвала

Іменем України

31 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 759/5325/19

провадження № 61-14004ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 06 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_1 , Варвинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 вересня 2010 року у справі № 2-2509/2010 позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 14 грудня 2006 року у розмірі 120 676,94 грн, судовий збір у розмірі 1 206,77 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн, а всього 122 003,71 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21 серпня 2013 року замінено сторону у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-2509/2010 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом заміни стягувача - Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», на нового стягувача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а саме заміну стягувача - Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», на нового стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», у виконавчому провадженні на виконання судового рішення № 2-2509/2010.

Заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» обґрунтувало тим, що 09 листопада 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 950/к, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» набуло право вимоги у виконавчому провадженні за виконавчим листом у справі № 2-2509/2010.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» є новим стягувачем у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 2-2509/2010, за яким боржником є ОСОБА_1 .

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 06 травня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року,заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено.

Замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні за рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 листопада 2010 року, що ухвалено у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором (справа № 2-2509/2010).

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 06 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та повернути матеріали заяви заявнику.

Згідно із положеннями частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Дослідивши матеріали касаційної скаргиОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням наступного.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов?язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства України заміна осіб в окремих зобов?язаннях на підставі волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та є можливою на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та частини п?ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов?язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 та 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження

у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв?язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв?язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п?ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов?язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов?язки в зобов?язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов?язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, заміна кредитора у зобов?язанні є можливою з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи), тощо, й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 і ця практика є незмінною.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов?язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов?язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора у зобов?язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов?язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, процедура заміни сторони виконавчого провадження на правонаступника кредитора та надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов?язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов?язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18), від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18) та від 29 березня 2021 року у справі № 2-5356/10 (провадження № 61-17987св20).

Судами встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав № 950/к від 09 листопада 2018 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Публічним акціонерним товариством «Вердикт капітал», до останнього перейшло право вимоги стягнення, що виникло на підставі судового рішення у справі №2-2508/2010.

Встановивши факт відступлення права вимоги у виконавчому провадженні за рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 листопада 2010 року, у справі № 2-2509/2010, Святошинський районний суд міста Києва ухвалою від 06 травня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року, замінив стягувача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Врахувавши наведені вище висновки Верховного Суду щодо застосування норм права до подібних правовідносин, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення прав вимоги є матеріальним правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, що є підставою, передбаченою частиною п?ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», для заміни стягувача у справі.

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», замінивши стягувача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», оскільки звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України встановлено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів (частина п`ята статті 394 ЦПК України).

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 06 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_1 , Варвинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець