Дата документу 21.04.2021 Справа № 216/5750/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 216/5750/20 Головуючий у 1 інстанції Чорний І.Я.
Провадження №22ц/807/1546/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до держави Україна в особі: Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг) щодо справи № 216/3925/20 про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі: Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг) щодо справи № 216/3925/20 про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року визначено підсудність вищезазначеної справи Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської областівід 02 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення зазначених в мотивованій частині ухвали недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської областівід 23 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2021 року визначено підсудність справи за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі: Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг) щодо справи № 216/3925/20 про відшкодування моральної шкоди Запорізькому апеляційному суду.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 22 березня 2021 року та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу не надійшло. В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2020 року до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 звернувся з позовом до держави Україна в особі: Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг) щодо справи № 216/3925/20 про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року визначено підсудність вищезазначеної справи Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення зазначених в мотивованій частині ухвали недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали. Роз`яснено позивачу, , що у випадку не усунення наведених в ухвалі недоліків заяви у встановлений строк, позовна заява буде вважатись неподаною і підлягає поверненню позивачу.

З супровідного листа Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 , на адресу, зазначену ним у позовній заяви направлено копію ухвали від 02 листопада 2020 року до відома (а.с. 19).

Згідно супровідного листа Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2020 року ОСОБА_1 на його електронну адресу, зазначену ним у позовній заяві:ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно направлено копію ухвали від 02 листопада 2020 року до відома (а.с. 20).

Згідно звіту про направлення електронного листа, вкладення «Ухвала по справі № 212-5750/20» надіслано 09.12.2020, 09:59 одержувачу на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 21).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ухвала про залишення позову без руху 09 грудня 2020 року надіслана судом на електронну скриньку позивача ІНФОРМАЦІЯ_1, що зазначена в позовній заяві, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Суд зауважив, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований користувачем в системі Електронний суд. Станом на 22 грудня 2020 року, недоліки, які зазначені в ухвалі суду від 02 листопада 2020 року про залишення позову без руху, не усунуто, а тому, відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що про існування оскаржуваних рішень він дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень, жодного із рішень ним отримано не було, електронним кабінетом він не користується.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачу, з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху і надає позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним ухвали.

Аналіз положення частини 1 та 2 ст. 185 ЦПК України, дає підстави дійти висновку, що повернення заяви з тих підстав, що позивач не виконав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, можливе лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилась від виконання вимог, визначених судом.

В ухвалі судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року зазначено, що копія ухвали про залишення позовної заяви без руху було надіслано на електронну адресу позивача, зазначену ним у позовній заяві, про що свідчить інформаційна довідка про доставку електронного листа.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що у звіті про направлення вкладення «Ухвала по справі № 212-5750/20» на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутні відомості щодо отримання документа адресатом, та дати такого отримання. Окрім цього, зі звіту також вбачається, що на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 Жовтневим районним судом м. кривого Рогу було надіслано ухвалу по справі № 212-5750-20 (а.с. 21), в той час, як з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі: Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг) щодо справи № 216/3925/20 про відшкодування моральної шкоди, присвоєно номер 216/5750/20 (а.с. 7).

Крім того, надсилаючи позивачу ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху на електронну адресу зазначену ним у позовній заяві, суд першої інстанції не урахував наступного.

Відповідно до положень п.п. 15.1. п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Відповідно до п. 15.14 Перехідних положень визначено, що суд вручає судові рішення в паперовій формі.

Згідно ч. 7 ст. 14 ЦПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд надсилає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.

Згідно ч. 13 ст. 14 ЦПК України Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Державної судової адміністрації України та після консультацій з Радою суддів України.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 28.02.2019 №624/0/15-19 вирішено питання про відтермінування початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, про що 01.03.2019 в газеті «Голос України» (№42 (7048) від 01.03.2019) опубліковано оголошення про відкликання ДСА України оголошення про початок роботи Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Враховуючи вищезазначені норми процесуального права, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 копії ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року, яка була надіслана судом в паперовому вигляді із повідомленням про вручення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків, визначених в ухвалі суду.

Такого висновку колегія суддів дійшла з урахуванням практики застосування Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ) статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 №475/97-ВР (далі Конвенція).

Так, відповідно до статті 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року та Нун`єш Діаш проти Португалії від 10 квітня 2003 року).

Європейський Суд також зазначив, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу про визнання неподаною та повернення заяви з порушенням норм процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Разом з тим, дослідивши вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , зокрема, скаржник просить визнати ухвали, які не були йому вручені - порушенням прав людини; визнати терміни не розгляду справи з 03 вересня 2020 року по 02 січня 2021 року порушенням розумних термінів розгляду справи; зобов`язати суд першої інстанції надавати ухвали суду рекомендованими листами Укрпошти; звернутися до Верховного Суду України стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо невиконання Державою Україна взятого на себе зобов`язання та подання щодо прийняття ЗУ «Про судовий збір» із порушенням Конституції України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, статтею 374 ЦПК України визначено повноваження суду апеляційної інстанції. Згідно з ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Таким чином, вимоги скаржника не ґрунтуються на нормах процесуального закону, оскільки апеляційний суд при перегляді ухвали про визнання неподаною та повернення позовної заяви, не наділений повноваженнями на здійснення дій, про які зазначає ОСОБА_1 .

Щодо клопотання ОСОБА_1 про внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності положень Закону України «Про судовий збір» також не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини шостої статті 10 ЦПК України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.

За наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому підстави для висновку про суперечність Закону України «Про судовий збір» нормам Конституції України відсутні.

За таких обставин, апеляційна скаргу ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а ухвала судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року скасуванню, з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу суддіЖовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року- скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 21 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: