Справа № 642/6086/20
Провадження № 2/642/268/21
І м е н е м У к р а ї н и
15 квітня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді - Бородіної О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Добронос Д.С.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Позовна заява мотивована тим, що з березня 2004 року вона із відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, планували та проводили спільні витрати, придбали майно в інтересах сім`ї, мали взаємні права та обов`язки, між ними були усталені відносини, що притаманні подружжю.
28 жовтня 2005 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який на час подання позову не було розірвано. Подано позов про розірвання щлюбу до суду.
Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю окремо від батька і знаходиться на її повному утриманні.
Зазначала, що під час проживання однією сім`єю та перебування у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, ними було набуто у спільну власність житловий будинок (60/300 частин домоволодіння), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та легковий автомобіль HYUNDAI IX35, 2010 року випуску, д.н. НОМЕР_1 .
Вартість зазначеного майна (домоволодіння) згідно звіту про оцінку становить 651 000 грн.
Право власності на зазначений житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 КП «Харківське міське і бюро технічної інвентаризації» 29 вересня 2005 року.
Легковий автомобіль HYUNDAI IX35, д.н. НОМЕР_1 було придбано за спільні кошти подружжя 03.08.2019 року.
Вартість зазначеного автомобіля згідно звіту про незалежну оцінку становить 293 000 грн.
Оскільки, зазначене майно було придбане нею та Відповідачем в період шлюбу та в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому вона має намір поділити вищезазначене майно.
Та в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, позивач просила визнати за нею право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ;
визнати за відповідачем право власності на легковий автомобіль HYUNDAI IX35, д.н. НОМЕР_1 .
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 22.12.2020 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.
Позивач у судові засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, та зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Копія ухвали про відкриття провадження по справі , копія позову та долучених до нього документів, направлялася відповідачеві ОСОБА_2 за місцем його реєстрації. Про розгляд справи повідомлявся у передбачений законом спосіб. рекомендовані повідомлені повернулися до суду із позначкою про отримання особисто.
Відповідач ОСОБА_2 в установлений ч. 7 ст.178ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстровали шлюб 28 жовтня 2005 року, який на час подання позову не був розірваний. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».
На підставі договору купівлі-продажу від 19 вересня 2005 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 придбали в рівних частинах кожний 60/300 частин домоволодіння під АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 3 договору купівлі-продажу від 19 вересня 2005 року зазначено, що грошові кошти продавець одержала від покупців, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в рівних частинах від кожного ще до підпису цього договору.
29.09.2005 КП «Харківське міське БТІ» на підставі договору купівлі-продажу від 19 вересня 2005 року зареєстровано приватне право власності за ОСОБА_4 на 30/300 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ; за ОСОБА_2 на 30/300 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням сесії Харківської міської ради від 20 листопада 2015 року № 12/15 вулицю Кубасова перейменували на вулицю Андріївська.

12.10.2012 року на праві власності за ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб - автомобіль HYUNDAI IX35, тип загальний легковий - загальний універсал-В, 2010 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , сірого кольору.

Сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна, у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним позовом про його поділ.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентуєтьсястаттею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено устатті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, другастатті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364Цивільного кодексуУкраїни(далі -ЦК України).

Частинами 1, 2ст.70 СК Українивстановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.

При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставіст.60 СК України.

За змістом частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Оскільки сторонами набуто кожним окремо частки домоволодіння до укладення шлюбу, частина домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності, та воно не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про відмову у поділі між сторонами вказаного майна.

Посилання позивача на те, що сторони на час придбання вказаного нерухомого майна проживали однією сім`єю, судом не приймаються, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Спірне рухоме майно автомобіль HYUNDAI IX35, тип загальний легковий - загальний універсал-В, 2010 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , сірого кольору, набуте сторонами за час шлюбу, воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому позов в цій частині підлягає задоволенню, а спірне рухоме майно поділу між сторонами, виходячи з рівності часток подружжя в спільному майні.

При цьому судом враховано презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу, яка відповідачем спростована не була.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1465 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 263-265, 268, 274-279, 280, 288 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги - задовольнити частково.

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку автомобіля марки HYUNDAI IX, тип загальний легковий - загальний універсал-В, 2010 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , сірого кольору.

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.н. НОМЕР_3 ), право власності на Ѕ частку автомобіля марки HYUNDAI IX, тип загальний легковий - загальний універсал-В, 2010 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , сірого кольору.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.н. НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (і.н. НОМЕР_4 ), судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1465 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено 21.04.2021 року.

Суддя О.В. Бородіна