Дата документу 19.04.2021 Справа № 334/2681/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/2681/20 Головуючий у 1-й інстанції:Ісаков Д.О.
провадження № 22-ц/807/802/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кухаря С.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано матеріальної шкоди у розмірі 39 486,35 грн. та моральної шкоди у розмірі 682,50 грн., яку він просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», а також судові витрати на правничу допомогу.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 було збільшено розмір позовних до 43 468,85 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, 38 659 грн. 22 коп.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПрАТ«СК «Арсенал Страхування» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду матеріалам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, відмовивши в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з пошкодженням мотоциклу, зменшивши розмір відшкодування витрат на лікування до 7105,62 грн., зменшивши суму відшкодування моральної шкоди до 355,28 грн., а також просить відмовити у стягненні витрат за проведення оцінки матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що наданий відповідачем акт дослідження медичних документів, яким здійснено аналіз витрат позивача на лікування та реабілітацію внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від ДТП, не може бути допустимим доказом у справі, оскільки складений лікарем, в якого відсутня юридична відповідальність за складання вказаного документу, та такий акт складено на замовлення ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», що викликає обґрунтований сумнів в його достовірності та об`єктивності (акту). Вважає, що потерпілий у кримінальному провадження не зобов`язаний звертатись із заявою до страховика з приводу вплати страхового відшкодування, оскільки ним таке звернення оформлено цивільним позовом у цьому кримінальному провадженні. Вказує, що всі витрати на лікування та майнова шкода у зв`язку з пошкодження ТЗ, витрати на правову допомогу та складання звіту про майнову шкоду підтверджені належними і допустимим доказами, яким судом надано належну оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України слідує, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких відповідно до п. 5 ч. 4 цієї норми належать справи, у яких ціна позову не перевищує двісті п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК Українипідставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Судом встановлено, що 01 травня 2019 року, приблизно о 18.10 годині, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «FordFocus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух по проїжджій частині вул. Трипільській, рухаючись з боку вул. Учнівська в напрямку вул. Дніпровське шосе в м. Запоріжжя. В цей же час, водій ОСОБА_1 , керуючи мотоциклом «Ява-638», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по вул. Дніпровське шосе у напрямку від вул. Братська до вул. Зачиняєва в м. Запоріжжі. В якості пасажира на мотоциклі перебувала ОСОБА_3 .

На перехресті вул. Трипільська - вул. Дніпровське шосе в м. Запоріжжі водій ОСОБА_2 зупинила керований нею транспортний засіб, після чого, діючи в порушення вимог пп. 10.1, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху України, де вказано: 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; 16.11 - на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху; розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») - не переконалася в безпеці своїх дій, дорогу водієві ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі не надала, натомість, відновила рух з метою виконання маневру лівого повороту, внаслідок чого допустила зіткнення керованого нею транспортного засобу із мотоциклом під керуванням водія ОСОБА_1 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди згідно висновку судово-медичної експертизи № 449 від 24.06.2019р. водію ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої щелепи зліва в проекції кута зі зміщенням кісткових уламків, рани в області нижньої губи, в області підборіддя, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день; закрита травма лівого колінного суглоба з забоєм кісткового мозку наколінника, епіфіза лівої великогомілкової кістки, з пошкодженням передньої та задньої хрестоподібних зв`язок, з розвитком посттравматичного синовіта лівого колінного суглоба, набряк м`яких тканин в області лівої гомілки, садна в області лівого колінного суглоба, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день; струс головного мозку, садна в області шиї, які в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я; рана в області лівої кисті кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, що потягло за собою короткочасний розлад здоров`я; садна в області лівої ключиці, в області лівого ліктьового суглоба, в області лівої кисті, в області лівої гомілки кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Вказані обставини встановлені вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2020р. та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25.05.2020р.

Шкода, заподіяна здоров`ю ОСОБА_1 внаслідок вищевказаного ДТП, підтверджена також випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 6658, відповідно до якої ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології з ліжками політравми з 01.05.2019р. по 10.05.2019р. з діагнозом «перелом шийки суглобового відростка нижньої щелепи зліва. Забита рана нижньої губи та підборіддя. Забита рана лівої кисті».

Анамнез хвороби: «зі слів хворого, травма побутова, відбулась 01.05.2019р., вдень по вул. Дніпровське шосе на мотоциклі попав у ДТП. БСМД доставлений КНП ГБЕ і СМП. Оглянутий травматологом, ЧЛХ. Виконані рг-знімки. Госпіталізований у щелепно-лицьове відділення»

Згідно виписки з медичної карти хворого № 6658, ОСОБА_1 з 01.05.2019р. по 10.05.2019р. отримав таке лікування: 01.05.2019р. виконано шинирування щелепи, ПХО губи, підборіддя. ПХО рани кісті.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля «FordFocus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», що підтверджується полісом ОСЦПВВНТЗ серії АО № 0350595 від 16.02.2019 року, відповідно до якого страхова сума (ліміт відповідальності) на 1 потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, складає 200000 гривень, за шкоду, заподіяну майну - 100000 гривень.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що за період лікування ним були витрачені власні грошові кошти на лікування у розмірі 13650,02 грн., про що суду надано квитанції на придбання медикаментів. Придбання ліків підтверджуються наступними документами: копією чека А75-099408 від 17.05.19 на суму 345 грн.; копією чека А75-119588 від 31.07.19 на суму 159,70 грн.; фіскальним чеком з аптеки № 75 від 01.08.19 на суму 174,60 грн.; копією чека А53-347915 від 31.08.19 на суму 340,50 грн.; фіскальним чеком від 02.05.19 на суму 526,81 грн.; копією чеку від 03.05.19 на суму 685,67 грн.; фіскальним чеком від 04.05.19 на суму 93,84 грн.; фіскальним чеком від 04.05.19 на суму 112,30 грн.; копією чеку від 05.05.19 на суму 645,10 грн., але за вирахуванням 10 коп. на придбання фасувального пакету становить 645 грн.; копією чеку від 04.05.19 на суму 45,75 грн.; фіскальним чеком від 06.05.19 на суму 165,15 грн.; фіскальним чеком від 25.11.19 на суму 1215,50 грн.; фіскальним чеком від 28.05.19 на суму 117,10 грн., з якої підлягає вирахуванню фасовочний пакет вартістю 10 коп. та їжа на суму 8,30 грн., що становитиме 108,70 грн.; фіскальним чеком від 06.06.19 на суму 98,58 грн., з якої підлягає вирахуванню вартість їжі в сумі 11,30 грн., що становитиме 87,5 грн.; фіскальним чеком від 04.06.19 на суму 58,80 грн.; копією чеку А53-321010 від 14.05.19 на суму 135,20 грн.; фіскальним чеком від 07.05.19 на суму 490,69 грн., з якої підлягає вирахуванню вартість фасувального пакету 20 коп. та дитячого батончику з альбуміном 9 грн., що становитиме 481,49 грн.; фіскальним чеком від 10.05.19 на суму 25,10 грн.

Також у зв`язку із лікуванням позивачем витрачені кошти на консультацію ортопеда-травматолога в сумі 250 грн. - чек від 19.08.19р.; придбання бандажу на колінний суглоб на суму 730 грн. - товарний чек від 15.06.19р.; оплата ТОВ «Артстоматологія» - 150 грн. згідно з квитанцією № 402 від 02.05.19; МРТ колінного суглобу - 690 грн. згідно з фіскальним чеком № 0008 від 03.05.2019р.; придбано бандаж на коліно АО-55 - 1192,26 грн. згідно з чеком № 7735 від 03.05.19; МРТ колінного суглоба - 1000 грн. згідно з квитанцією від 13.06.2019р.; придбання внутрішньосуглобового в`язкоеластичного медичного виробу RevisconPlus - 3300 грн. згідно з товарним чеком № 936 від 25.11.19р.

Врахуваши вказані платіжні документи та іншу медичну документацію, суд визнав довденими витрати позивача на придбання ліків на суму 12212,28 грн., частково погодившись із запереченнями відповідача щодо завищення позивачем підтверджених і обгурнтованих витрат, пов`язаних з лікуванням останнього.

Також суд погодився із тим, що позивачу ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду, яка полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, наслідком травм, отриманих під час ДТП. Так, наслідком ДТП стали постійні тривалі болі, пов`язані із спричиненими переломами та необхідністю встановлення відповідних протезувальних засобів, в зв`язку з чим погіршився його моральний і фізичний стан.

Відповідно до ст. 26.1 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Оскільки з`ясовано, що витрати на лікування позивача склали 12 212,28 грн., розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу, судом визначений у сумі 610,61 грн.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений транспортний засіб позивача - мотоцикл ЯВА, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Згідно висновку № 281 від 08.07.2019р. про оцінку мотоцикла ЯВА, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість майнової шкоди, заподіяної власнику мотоцикла в результаті дорожньо-транспортної пригоди становить 24 336,33 грн.

Згідно квитанції до приходного касового ордеру № 281 від 01.07.2019 року вартість проведення автотоварознавчого дослідження становить 1500 грн.

Суд вважав, що майнова шкода, спричинена пошокдженням ТЗ позивачу, та витрати на її оцінку є обґрунтованими і доведеними, тому такими, що підлягають відшкодуванню страховиком.

Таким чином, вирішивши позовні вимоги на підставах ст.ст. 979, 1166, 1187 ЦК України, ст.ст. 22, 24, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ»),суд визнав частково довденими і обґрунтованими вимоги позивача в частині розміру витрат на лікування в сумі 12212,28 грн., повністю майнову шкоду щодо пошкодження ТЗ на суму 24 336,33 грн., витрати з оцінки майнової шкоди на суму 1500 грн. та моральну шкоду на суму 610,61 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» зазначає , що суд першої інстанції визначив розмір відшкодування майнової шкоди, витрат на лікування та моральної шкоди без врахування позиції і доказів відповідача, а також з порушенням вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Перевіркою вказаних доводів відповідача апеляційний суд встановив.

Обставини ДТП, встановлені судом, отримані тілесні ушкодження позивачем внаслідок цього ДТП, їх ступінь та характер не оспорюють ся відповідачем.

Правовідносини, що виникають під час дії договору обов`язкового страхування цивільно-праововї відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються спеціальним законом.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ»), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до статті 23 Закону України шкодою, заподіяною життю та здоров`яю потерпілого внаслідок ДТП, є в тому числі, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом та/або іншим ушкодженням здоров`я.

В силу ст. ст. 24, 29 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Вказані вимоги Закону суд першої інстанції врахував не в повному обсягу, не дослідивши в повній мірі відповідність заявлених позивачем витрат на придбання медичних препаратів фактично призначеним та використаним медичним препаратам під час його лікування.

При цьому, відповідач в ході розгляду справи надавав свої заперечення з цього приводу, які підтверджував Актом дослідження медичних документів, складеним 10 травня 2020р. лікарем ОСОБА_4 .

Матеріалами справи підтверджено, що за період лікування та реабілітації з 01.05.2019 року по 25.11.2019 року позивачем були витрачені власні грошові кошти, як пораховано колегією на суму 12 961,02 грн., а не на заявлену позивачем суму у розмірі 13 650,02 грн.

Призначення для лікування ОСОБА_1 отриманих внаслідок ДТП травм підтверджу-ється листком лікарських призначень КУ «МКЛЕ та ШМД м. Запоріжжя», довідкою травматолога НКП «Міська лікарня № 9», Випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 6658 (відділення траматології з ліжками політравм), згідно з якими йому призначались такі ліки: фленокс, кейвер, єзолонг, линкоміцин, остеогенон, остепро, цикло-3-форте, нобі-гель, фламідез гель, тромбоцит гель, фастум гель, контратубекс, бандаж (наколінник) на лівий колінний суглоб, диклосей гель, біосент ( а.с. 5-8).

Проаналізувавши вказані призначення та платіжні документи, надані позивачем, на придабння ліків, медикаментів та медичних засобів, колегія виявила такі, які не були призначені лікарями або не відносяться до лікування отриманих травм: гербіон-плющ на суму 109,10 грн., лейкопластир на суму 59,25 грн., пакети на суму 2,20 грн., їжа з пакетом на суму 17,60 грн., гематоген на суму 11,30 грн., бетадін на суму 87,50 грн., добровільна пожертва в сумі 60,00 грн., мумійо на суму 75,19 грн., вольтарен гель на суму 143,08 грн., хустинки носові на суму 2,61 грн., стратадерм на суму 1215 грн.

Таким чином, виключенню із суми витрат на лікування підлягає сума 1782,83 грн., тобто підтверджена лікарськими призначеннями та витрачена позивачем на лікування сума буде складати: 12 961,02 - 1 782,83 грн. = 11 178,19 грн.

Що стосується заперечень відповідача про стягнення з нього витрат на придбання внутрішньосуглобового в`язкоеластичного медичного виробу Ревискон+ на суму 3 300 грн., які не підтверджені відповідним лікарським призначпнням ( а.с. 54), то колегія вважає, що суд обґрунтовано стягнув ці кошти, оскільки такий медичній засіб відповідає характеру отриманих позивачем травм, якими є пошкодження наколінника, синовит та дегенеративні зміни медіального мениску І ступеню колінного суглобу, які зазначені у виписці із медичної картки стаціонарного хворого ( а.с. 8). Тому такі витрати колегія вважає пов`язаними з ушкодженнями, отриманими внаслідок ДТП, а відтак обгрунтованими.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

За приписами п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України у разі, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вона відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.

Згідно із пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 26.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У результаті отриманих травм позивачу було спричинено тілесні ушкодження, у зв`язку з отримання яких він знаходився на лікуванні, переносив біль та моральні страждання, втратива звичний спосіб життя, тому суд обґрунтовано вважав, що позивачу дійсно заподіяна й моральна шкода.

Але у зв`язку із зменшенням суми відшкодування на лікування, яке є базою для розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди, суму морального відшкодування слід розрахувати із нового значення страхової виплати за шкоду, спричинену здоров`ю.

Отже, розмір відшкодування страховою компанією моральної шкоди становитиме 558,91 грн. (11178,19 грн. : 100 х 5%).

Також апелянт не погоджується з рішенням суду в частині стягнення майнового відшкодування, пов`язаного із пошкодженням транспортного засобу, належного позивачу, вказуючи, що позивачем порушено процедуру отримання страхового відшкодування, яка детально врегульована Законом «Про ОСЦПВВНТЗ» та яка передбачає вчинення потерпілим і страховиком ряду взаємних послідовних, кореспондуючих одне одному юридично значимих дій, до переліку яких належить, у тому числі, подання заяви на виплату страхового відшкодування у встановлений строк та надання пошкодженого майна для огляду, забезпечення страховику такої можливості. Але позивач, всупереч закріпленим у статті 33 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» приписам, із повідомленням про ДТП до страховика не звертався, пошкоджений транспортний засіб для огляду не надавав, чим позбавив страховика права (ст. 34 Закону) направити свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Також не звертався із заявою відповідно до статті 35 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» про виплату страхового відшкодування. Тому страховик має право застосувати у такому випадку положення п. 37.1.3 статті 37 цього Закону, відмовивши в здійсненні страхового відшкодування, про що просить суд у апеляційній скарзі.

Колегія з цього приводу зазначає, що мається правова позиція Великої Палати Верховного Суду з питання застосування вказаних положень ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», яка викладена у поставі від 19.06.2019р. у справі № 465/4621/16-к, у якій вирішувався спір за аналогічними обставинами, а саме, у разі наявності кримінального провадження та вироку суду за подією ДТП, яка відповідно до приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахова-на у цій справі.

Так, у тій справі Велика Палата ВС вважає, що визначений Законом "Про ОСЦПВВНТЗ" порядок звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону "Про ОСЦПВВНТЗ" у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого. Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону "Про ОСЦПВВНТЗ", коли шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.

Отже, МТСБУ приймає таке рішення про здійснення відшкодування (регламентної виплати) також і на підставі рішення суду у разі, якщо спір розглядався в судовому порядку, а тому потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року N 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Та можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту".

У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 вищезазначеного Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.

Водночас у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. Тобто в цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до МТСБУ або страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому Велика Палата Верховного Суду доходить висновку про те, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до МТСБУ про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону "Про ОСЦПВВНТЗ", не є обов`язковим.

Враховуючи вказаний висновок Великої Палати Верховоного Суду та обставни цієї справи, що переглядається в апеляційному порядку, колегія вважає, що скасування вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_1 та передання його на вирішення в порядку цивільного судочинства не створює інших обставин, а тому підстав для відмови у стягнення страхового відшкодування у цій справі у зв`язку з недотриманням позивачем вимог ст.ст. 35-37 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" не мається.

У додаткових поясненнях відповідача, які не можуть бути не перевірені апеляційним судом, зазначається, що судом не з`ясовувався розмір майнової шкоди, спричиненої пошкодження мотоциклу позивачу.

Так, у звіті № 281 від 08.07.2019р. про оцінку вартості мотоциклу ЯВА, д/н НОМЕР_2 , експертом встановлено, що вартість його відновлювального ремонту складає 26 699,99 грн., тобто більше ринкової вартості , яка на момент ДТП дорівнює 24 336,33 грн. Але судом не взято до уваги вимог статті 30 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", що у такому разі транспортний засіб вважається фізично знищеним, і це тягне за собою застосування зовсім іншого порядку визначення майнової шкоди. А також не враховано приписів щодо відрахування із суми відшкодування франшизи, які за полісом в цій справі становить 2000 грн.

Перевіривши вказані доводи, колегія частково погоджується із ними з огляду на такі обставини.

Дійсно, згідно до положень стетй 9, 12 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" розмір відшкодування зменшується на суму франшизи, визначеної у полісі.

Згідно Полісу АО/0350595 розмір франшизи визначено в сумі 2000 грн., а тому цю суму слід відрахувати із визначеного до стягнення страхового відшкодування.

Відповідно до статті 29 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У пункті 3.5 звіту № 281 було визначено вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників мотоцикла ЯВА у розмірі 17 259,19 грн.; в пункті 3.4 цього звіту визначена ринкова варстіь мотоциклу на момент його пошкодження у розмірі 24 336,33 грн.

Отже, колегія вважає, що суд не пересвідчився, що є матеріальною шкодою у такому разі, стягнувши 24 336,33 грн., тобто ринкову вартість мотоцикла.

Між тим, позивач не зазначав, що погоджується на те, щоб визнати його мотоцикл фізично знищеним, та не висловлював бажання передати його відповідачу, а вартість відновлювального ремонту є меншою, ніж вартість мотоцикла на момент ДТП. Але й даних про те, що вказаний автомобіль позивачем фактично відремонтований, матеріали справи не містять. Тому в такому разі слід було стягнути як майнову шкоду саме вартість відновлювального ремонту мотоциклу за вирахуванням суми франшизи: 17 259,19 - 2000 = 15 259,19 грн.

Оскільки вказаний звіт № 281 прийнято судом як доказ у справі, то страховик має відшкодувати і витрати, сплачені на його виконання у розмірі 1500 грн.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду справи колегія визнала частково підтвердженими доводи апеляційної скарги щодо розміру стягнутого відшкодування, яке підлягає зменшенню за всіма йго складовими, тому стягнуті судом: витрати на лікування від отриманих в ДТП травм в розмірі 12212,28 грн. слід зменшити до 11 178,19 грн., суму відшкодуваня моральної шкоди з 610,61 грн. - до 558,91 грн., суму майнової шкоди за пошкоджений ТЗ з 24 336,33 грн. - до 15 259,19 грн., внаслідок чого загальний розмір відшкодування буде становити: 11 178,19 + 558,91 + 15259,19 + 1500 = 28 496,29 грн.

Що стосується стягнутих судом витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн., то їх розмір є співмірним із участю адвоката у справі та підтверджується квитанцію про їх сплату, що обґрунтовано враховано судом першої інстанції.

Питання щодо судового збору на користь позивача у зв`язку зі зміною стягнутого розміру відшкодування не вирішується, оскільки останній звільнений від їх сплати.

Між тим, питання про такі витрати за сплату судового збору відповідачем за подання апеляційної скарги слід вирішити відповідно до приписів статті 141 ЦПК України.

Так, відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 3 153 грн. за оскарження рішення, яким стягнуто 38 659,22 грн., а в задоволенні вимог позивача за наслідками апеляційного розгляду відмовлено на суму 10 162,93 грн. Тому відповідачу до компенсації належить сума судового збору у розмірі: 10 162,93 х 3153 : 38 659,22 = 828,88 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору як потерпілий у кримінальному провадженні, то відповідно до приписів ч. 7 с. 141 ЦПК України відповідачу понесені судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2020 року у цій справі змінити в частині стягнутого розміру відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, зменшивши його до 28 496 (двадцяти восьми тисяч чотириста дев`яноста шести) гривень 29 копійок, в тому числі: витрати на лікування в розмірі 11 178 (одинадцять тисяч сто сімдесят вісім) гривень 19 копійок, майнова шкода з відновлення транспортного засобу в розмірі 15 259 (п`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) гривень 19 копійок, моральна шкода в розмірі 558 (п`ятисот п`ятдесяти восьми ) гривень 91 копійки, витрати на проведення оцінки майнової шкоди в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Компенсувати Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Арсенал Страхування» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 828 (восьмиста двадцяти восьми) гривень 88 копійок за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрав України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена доВерховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лишеу випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальнезначення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 19 квітня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кухарь С.В.