Справа № 314/2662/20
Провадження № 2/314/268/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2021 року м.Вільнянськ

Справа № 314/2662/20;

провадження № 2/314/268/2020;

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Якубовська Т.М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ;

- позивач ОСОБА_2 ;

- відповідач ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вільнянськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування заборгованості за користування земельною ділянкою, яка знаходиться на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області,

за участю: позивачів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

представника позивачів адвоката Семенченко Н.В.,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування заборгованості за користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позову з урахуванням уточнення зазначили, що 14 вересня 2011 року рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області апеляційну скаргу прокурора Вільнянського району Запорізької області в інтересах ОСОБА_1 визнав договір оренди земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,0269га., яка знаходиться на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, укладений 29 серпня 2005 року між відповідачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 19 травня 2006 року Запорізькою регіональною філією «Центр державного земельного кадастру» за №43 визнав договір оренди не дійсним.

З 2006року орендар користувався земельною ділянкою, але орендну плату ОСОБА_1 не отримував, так як не згоден з оплатою за оренду земельної ділянки, яку пропонувала орендар ОСОБА_3 - (грошова 2 % від вартості паю), орендар працював на даній земельній ділянці (орав, сіяв, збирав врожай), але не платив за користування земельною ділянкою, ці роботи мали для нього цінність і він користувався їх результатами, отримував прибуток і повернути сторони в первісний стан, або відновити становище особі(орендодавцю), якій надавалися послуги, не виявляється можливим.

По закінченню строку договору (19 травня 2015 року) (укладеного ОСОБА_4 з орендарем ОСОБА_3 ) ОСОБА_1 зміг передати земельну ділянку в оренду іншому орендарю.

Заявою про збільшення позовним вимог позивачі визначають заборгованість за користування земельною ділянкою, без правовстановлюючих документів - 186431грн., збитки 372864грн., утрачена вигода 196064,3грн., моральна шкода - 1050000грн.; гонорар успіху 30000грн., всього 1835359,3грн.

У судовому засіданні позивачі та їх представник наполягали на задоволенні позову з підстав, визначених у ньому.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, в задоволенні позову просив відмовити та застосувати позовну давність.

Вислухавши учасників, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14.09.2011 (Справа №22ц-3729/11) апеляційну скаргу прокурора Вільнянського району Запорізької області в інтересах ОСОБА_1 , задоволено, визнано недійним договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,0269 га., яка знаходиться на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, укладений 29 серпня 2005 року між відповідачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 19 травня 2006 року Запорізькою регіональною філією «Центр державного земельного кадастру» за №43.

За змістом ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема,зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача бездостатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондиційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття(збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Правові позиції щодо кондикційних зобов`язань висловлювались Верховним Судом, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.

Разом з цим судом враховується, що предметом дійсного позову в цій справі не є стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без належних на те правових підстав, а є відшкодування заборгованості за незаконне користування земельною ділянкою, утрачена вигода та вигода та моральна шкода, збитки, які зазнали позивачі у вигляді доходів відповідача, виходячи з середньої вартості врожайності та витрат, які безпосередньо поніс позивач на обробку землі.

При цьому, суд звертає увагу на те, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Щодо інших збитків зазначених позивачем, то слід звернути увагу на те, що матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження того, що внаслідок безпідставного використання відповідачем спірної земельної ділянки у 2005-2015 роках для позивачів, які є власниками земельної ділянки, настали негативні наслідки.

Суд критично оцінює надані стороною позивача інформацію розрахунку заборгованості з посиланням на договір оренди земельної ділянки, який в судовому порядку визнаний недійсним з посиланням на припинення правоздатності фізичної особи у зв`язку з її смертю, на інформацію органу статистики про врожайність сільськогосподарських культур, оскільки не враховано конкретну родючість ґрунту на належній саме позивачу земельній ділянці, а наявний розрахунок, проведений позивачем шляхом множення розміру земельної ділянки на показник середньої врожайності сільськогосподарських культур у Вільнянському районі та на середню ціну відповідної культури у відповідному році, є абстрактним.

За таких обставин стороною позивача не доведено розміру доходів за 2005-2015 рік на підставі наданих розрахунків, а тому відповідно і не доведено розміру заподіяних позивачам матеріальних збитків, одержаних відповідачем від використання земельної ділянки без правових підстав, зокрема стороною позивача не доведено, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно могли бути отримані відповідачем за час користування майном без правової підстави, так само не доведено що позивач здійснив роботи на спірній земельній ділянці та отримав результати таких робіт.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення. В той же час, у даній справі Позивачами наведено саме математичний розрахунок доходів, які лише теоретично можливо отримати.

В матеріалах справи відсутні й докази здійснення робіт, спрямованих на обробіток саме спірної земельної ділянки з метою отримання врожаю та його подальшої реалізації.

Так, належними та допустимими доказами не доведено укладення за період 2005-2015 років договорів підряду на виконання сільськогосподарських робіт на спірній земельній ділянці чи договорів оренди відповідної техніки, позивачами також не надано належних доказів вчинення будь-яких дій щодо її обробітку. З наданих розрахунків позивачів не можна зробити однозначний висновок про здійснення зазначених робіт саме на спірній земельній ділянці.

На підставі викладеного вище, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальних збитків за їх недоведеністю.

Відповідно до приписів ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Враховуючи вище зазначене та оскільки позивачі не надали доказів, які б свідчили, що така шкода, на яку посилаються позивачі дійсно завдана у задоволенні стягнення моральної шкоди також необхідно відмовити. Крім того, позивач навів обставини, які суд не вважає грубим втручанням в приватне життя особи. Так, позивачу земельна ділянка була повернута в 2015 році, цій обставині передувало наявність судового спору в іншій справі щодо договору оренди спірної земельної ділянки й встановлені судом обставини однозначно не призводять до змін у побуті, укладі життя особи позивачів, у стані його здоров`я, тощо.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 263-265ЦПК України , суд, -

вирішив:

1.В задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування заборгованості за користування земельною ділянкою, яка знаходиться на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.04.2021.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

20.04.2021