ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року м. Чернівці

справа № 713/2120/20

провадження 22-ц 822/351/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вижницького коледжу прикладного мистецтва імені В.Ю. Шкрібляка про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Вижницького коледжу прикладного мистецтва імені В.Ю. Шкрібляка про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. З 01.09.2018 року позивач працювала прибиральницею службових приміщень Вижницького коледжу прикладного мистецтва ім.В.Ю. Шкрібляка. 31 серпня 2020 року відповідно до наказу №65 від 27 серпня 2020 року її звільнено з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. Вважає даний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

28 серпня 2018 року був виданий наказ наступного змісту:1.Прийняти ОСОБА_1 на посаду техробітниці з 01.09.2018 року з випробувальним терміном два місяці. 2. Інженеру з техніки безпеки ОСОБА_2 провести інструктаж по техніці безпеки та охороні праці. 3.Юристу ОСОБА_3 укласти трудовий договір.

01.09.2018 року юристом був підготовлений трудовий договір №39 в п.7.1 розділу 7, якого зазначено, що трудовий договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами діє з 01.09.2018 року з випробувальним терміном два місяці. Отже, враховуючи її заяву і як вбачається із змісту наказу та трудового договору вона була фактично прийнята на роботу на невизначений строк, тобто стала постійним працівником Вижницького коледжу прикладного мистецтва. Не дивлячись на це через два місяці адміністрація коледжу запропонувала написати заяву про продовження терміну трудового договору, хоча раніше термін його дії не був визначений ні наказом про прийняття на роботу, ні трудовим договором. Зазначила, що погодилась на таку пропозицію і не придавала цьому особливого значення, оскільки працювала добросовісно, виконувала всі вказівки керівництва і не думала, що це якось вплине на подальшу роботу.

01 листопада 2018 року був виданий наказ №90 про продовження дії трудового договору, хоча на момент видачі наказу трудовий договір діяв, укладений на невизначений строк і не було підстав його продовжувати. Однак з тих пір, адміністрація коледжу стала помилково вважати, що з нею укладено строковий трудовий договір, який продовжувався наказом №106 від 26.12.2018 року на один рік (з 02.01.2019 року по 31.12.2019 року) на підставі заяви від 28.12.2018 року ( наказ виданий раніше від заяви), та наказом №96 від 09.12.2019 року на 8 місяців (з 01.01.2020 року до 30.08.2020 року ).

Позивач вважає, що укладені з нею, постійним працівником, строкові трудові договори, видані накази в частині визначення терміну їх дії, є незаконними і такими, що не мають юридичного значення. Директор коледжу не узгоджував зі нею питання на який строк продовжувати трудовий договір, а визначав його на свій розсуд.

Вважає, що не було підстав змінювати умови трудового договору, оскільки, була прийнята на роботу постійно. Як вбачається з наказу № 96 від 09.12.2019 року термін дії трудового договору продовжений з 01.01.2020 року по 30.08.2020 року включно. Якщо навіть допустити, що цей наказ є правильний, вона дійсно працювала за строковим трудовим договором, то повинна була бути звільнена 30.08.2020 року, а оскільки її звільнили 31.08.2020 року, то договір вважається продовжений на невизначений строк.

Також зазначила, що нею пропущений визначений законом строк, але сталось це з поважної причин. Є людиною похилого віку, має ряд хронічних захворювань, зокрема, хворіє та перебуває на диспансерному обліку в лікаря- ендокринолога з приводу цукрового діабету 2- типу середньої важкості та інші супутні хвороби, а також була на самоізоляції і три тижні взагалі нікуди не виходила.

Просила поновити строк для подачі позовної заяви, передбачений ст.233 КЗпП України та визнати незаконним та скасувати наказ директора Вижницького коледжу прикладного мистецтва №65 від 27 серпня 2020 року про звільнення її з посади прибиральника службових приміщень з 31.08.2020 року. Стягнути судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2021 року в задоволені позову ОСОБА_1 до Вижницького коледжу прикладного мистецтва імені В.Ю. Шкрібляка, про скасування наказу про звільнення №65 від 27 серпня 2020 року та поновлення на роботі - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов та визнати незаконним і скасувати наказ директора Вижницького коледжу прикладного мистецтва №65 від 27 серпня 2020 року про звільнення її з посади прибиральника службових приміщень з 31.08.2020 року та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права та не в повній мірі встановив обставини справи.

Зазначає, що укладені із нею, постійним працівником, строкові трудові договори, видані накази в частині визначення терміну їх дії є незаконними і такими, що не мають юридичного значення.

Директор не узгоджував з нею питання на який строк продовжувати трудовий договір, а визначав його на свій розсуд.

Вказує, що вона фактично звільнена з ініціативи відповідача, а не по закінченню трудового договору.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно наказу Вижницького коледжу прикладного мистецтва ім.В.Ю. Шкрібляка №54 від 28 серпня 2018 року та на підставі її заяви була прийнята на посаду техпрацівниці з 01.09.2018 року з випробувальним терміном на два місяці.

01.09.2018 року між Вижницьким коледжем прикладного мистецтва ім. В.Ю. Шкрібляка, в особі директора Гаврилюка Р.М., та ОСОБА_1 , було укладено трудовий договір №39, відповідно до якого ОСОБА_1 прийнята на роботу у ВКПМ на посаду чергова гуртожитку. Відповідно до положень даного договору, трудовий договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами діє з 01.09.2018 року з випробувальним терміном два місяці. Умови цього договору можуть бути змінені тільки за згодою сторін у письмовій формі.

01 листопада 2018 року на підставі заяви ОСОБА_1 про продовження строку дії договору Вижницьким коледжем прикладного мистецтва ім. В.Ю. Шкрібляка видано наказ №90, відповідно до якого техпрацівниці ОСОБА_1 продовжено термін дії трудового договору з 01.11.2018 року по 31.12.2018 року включно.

Позивачка ОСОБА_1 28.12.2018 року, 09.12.2019 року зверталась із заявами до дирекції ВКПМ ім. В.Ю. Шкрібляка про продовження строку дії трудового договору.

Наказом Вижницького коледжу прикладного мистецтва ім.В.Ю. Шкрібляка №106 від 26 грудня 2018 року ОСОБА_1 продовжено термін дії трудового договору з 02.01.2019 року по 31.12.2019 року включно та наказом Вижницького коледжу прикладного мистецтва ім.В.Ю. Шкрібляка №106 від 09 грудня 2019 року ОСОБА_1 прибиральниці службових приміщень продовжено термін дії трудового договору з 01.01.2020 року по 30.08.2020 року включно.

27 серпня 2020 року позивачку ОСОБА_1 на підставі наказу Вижницького коледжу прикладного мистецтва ім.В.Ю. Шкрібляка №65 було звільнено з посади прибиральника службових приміщень, у зв`язку із закінченням трудового договору з 31.08.2020 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає в повній мірі.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною 1 ст.21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядникові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 КЗпП України).

У статті 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підставою для укладення строкового трудового договору на вимогу працівника є його заява про прийняття на роботу, в якій вказуються обставини або причини, що спонукають працівника найматися на роботу за строковим трудовим договором, а також строк, протягом якого він працюватиме.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або іншого волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору - контракту він виявив, коли звертався із заявою про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Судом першої інстанції встановлено, що до моменту припинення трудових відносин між сторонами, вони перебували у трудових відносинах відповідно до строкового трудового договору, термін дії якого був до 30 серпня 2020 року включно. Підставою працевлаштування ОСОБА_1 стала її заява від 27 серпня 2018 року та відповідний наказ директора Вижницького коледжу прикладного мистецтва ім.В.Ю. Шкрібляка №54 від 28 серпня 2018 року. Даний наказ ОСОБА_1 не оскаржувала. Протягом здійснення своєї трудової діяльності будь-яких заперечень щодо строкового характеру трудового договору нею не висловлювалось. Натомість, позивачка ОСОБА_1 неодноразово подавала заяви про продовження терміну трудового договору. Враховуючи зазначене, доводи апелянта, що з нею укладено договір як з постійним працівником, є безпідставними. Переукладання строкового трудового договору у випадках, що підпадають під дію частини другої статті 23 КЗпП України, не має наслідком набуття трудовим договором характеру безстрокового чи укладеного на невизначений строк.

Доводи апелянта, що вона фактично звільнена з ініціативи відповідача, а не по закінченню трудового договору є безпідставними та спростовуються матеріалами справи та дослідженими судом доказами.

Встановлено, що позивачка була звільнена з роботи у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору, який було укладено на підстави її заяви. Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 проведено у відповідності до вимог трудового законодавства та умов строкового трудового договору, а тому відсутні підстави визнавати наказ про її звільнення незаконним та для задоволення похідних позовних вимог про поновлення на роботі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до непогодження з рішенням суду першої інстанції з посиланням на обставини, зазначені в позові, однак, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про те, що звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору проведено відповідно до вимог законодавства, що регулює спірні правовідносини, та умов укладеного між сторонами трудового договору.

Судом у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк