2/465/229/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

14.04.2021 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Кремса Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львова цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи- ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №21-р від 05 лютого 2008 року, укладений між АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_5 в сумі 126 182,89 дол. США та 3 229 439,19 грн., на предмет іпотеки нерухомого майна - двох кімнатну квартиру, загальною площею 50,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 19.07.1996 р.

Виселити без надання іншого житлового приміщення всіх фізичних осіб, що проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_1 , та зняти таку з реєстрації.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 05 лютого 2018 року між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в особі Львівської філії ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №21-р від 05 лютого 2008 року. 17.09.2008 року ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» змінив своє найменування на ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК». Так, від 16.07.2011 року Львівська філія ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» реорганізована у Львівську обласну дирекцію ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК». У зв`язку із реорганізацією, яка була проведена в межах одного банку, всі рахунки Позичальника 15.07.2011 року були змінені за ініціативою банку. Предметом кредитного договору є надання відповідачці кредиту в сумі 62 000 доларів США на строк з 05 лютого 2008 р. по 04 лютого 2028 року із сплатою процентів за користування кредитом виходячи із 13,9 % річних.

Згідно з умов кредитного договору, ОСОБА_5 зобов`язувалася щомісячно повертати кредит в сумі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 258, 33 долари США на позичковий рахунок; сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно виходячи з 13,9 % річних . У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом, сплачувати проценти за користування виходячи з 14,9 % річних.

У зв`язку із виникненням простроченої заборгованості, позивач звернувся до суду про примусове стягнення такої. Так, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19 травня 2010 року у справі №2-437/10 за позовом АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , було винесено заочне рішення, про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в сумі 73 137,38 доларів США та 36 681,97 грн. Так, в ході виконавчого провадження, виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа ВП №22694 від 19.11.2010 р. та ВП №32336924 від 12.09.2012 р.

Оскільки кредитний договір сторонами не був припинений і продовжує діяти по теперішній час, позивач продовжує нараховувати проценти. Загальна сума заборгованості ОСОБА_5 становить 126 182,89 доларів США, з яких 60 191,69 дол. США - прострочення заборгованості по кредиту; 65991,20 дол. США прострочення заборгованості по процентам.

Так, з метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним договором, відповідачка 05 лютого 2008 року уклала договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 19.07.1996 р.

У зв`язку із невиконанням вищевказаного рішення суду позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки.

01 березня 2018 року на адресу суду надійшли уточнення до позовної заяви в частині виселення без надання іншого житлового приміщення всіх фізичних осіб, що проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , та зняти таких з реєстрації.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила такі задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечила.

В судове засідання відповідачі та третя особа повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомила.

Враховуючи повторну неявку відповідачів у судове засідання та відсутність заперечень представника позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України).

Судом встановлено, що 05 лютого 2018 року між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в особі Львівської філії ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №21-р від 05 лютого 2008 року. 17.09.2008 року ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» змінив своє найменування на ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК». Так, від 16.07.2011 року Львівська філія ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» реорганізована у Львівську обласну дирекцію ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК». У зв`язку із реорганізацією, яка була проведена в межах одного банку, всі рахунки Позичальника 15.07.2011 року були змінені за ініціативою банку. Предметом кредитного договору є надання відповідачці кредиту в сумі 62 000 доларів США на строк з 05 лютого 2008 р. по 04 лютого 2028 року із сплатою процентів за користування кредитом виходячи із 13,9 % річних.

Згідно з умов кредитного договору, ОСОБА_5 зобов`язувалася щомісячно повертати кредит в сумі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 258, 33 долари США на позичковий рахунок; сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно виходячи з 13,9 % річних. У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом, сплачувати проценти за користування виходячи з 14,9 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним договором, ОСОБА_5 05 лютого 2008 року уклала договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 19.07.1996 р

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналогічні норми також передбачені ст. ст. 572, 589, 590 Цивільного кодексу України, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про заставу».

Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 9 постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснив судам, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 4 і 5 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та. будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 Закону України «Про іпотеку».

Згідно ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет заставив разі, якщо в момент настання. Терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19 травня 2010 року у справі №2-437/10 за позовом АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , було винесено заочне рішення, про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в сумі 73 137,38 доларів США та 36 681,97 грн.

Однак таке рішення суду не виконане.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.1 та ч. 3 ст. 549 ЦК України).

У зв`язку із невиконанням кредитного договору, та такий сторонами не був припинений і продовжує діяти по теперішній час, загальна сума заборгованості ОСОБА_5 , згідно наданого розрахунку позивача, становить 126 182,89 доларів США, з яких 60 191,69 дол. США - прострочення заборгованості по кредиту; 65991,20 дол. США прострочення заборгованості по процентам.

У відповідності до положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право на продаж предмета іпотеки у випадку наявності рішення суду про продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Статтею 591 ЦК України передбачено право реалізації предмета застави, на який звернено стягнення, шляхом його продажу.

Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку» реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону.

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства, умов іпотечного та кредитного договорів, за рахунок предмету іпотеки, належного відповідачу, позивач має право шляхом продажу задовольнити свої вимоги, які виникають із кредитного договору, оскільки позичальником належним чином не виконуються умови кредитного договору, а саме, в частині повернення заборгованості.

Щодо заявленої вимоги про виселення та зняття з реєстрації, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої ЛКП «Південне» №551 від 16.06.2017 року, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано 3 особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 , власниця квартири, була знята з реєстрації 26.02.2014 р.

Згідно з ч.3 ст. 109 Житлового кодексу УРСР та ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР виселення громадян з жилих приміщень, при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення здійснюється без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст.ст. 109, 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд». При цьому згідно до ст. 391 ЦК України «Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном».

За ч.1 ст. 321 ЦК України, «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні».

Судом встановлено, що згоди позивача щодо реєстрації ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не було. В добровільному порядку вищевказані особи не зняті з реєстрації.

Слід також зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть».

Як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України,суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є позов підлягає до часткового задоволення, а саме в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та в частині виселення осіб. Вимога про зняття з реєстрації не підлягає до задоволення, оскільки така не належить до компетенції суду.

На підставі ст. 141 ЦПК України, стягнути солідано з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір.

На основі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12,13,258,259,263,265,280,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» (місце розташування - м. Київ, вул. Єреванська,1) до ОСОБА_1 іпн - НОМЕР_2 (адреса проживання АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), за участю третьої особи - ОСОБА_5 (адреса проживання: АДРЕСА_3 ), про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації,- задоволити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №21-р від 05 лютого 2008 року, укладений між АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_5 в сумі 126 182,89 дол. США та 3 229 439,19 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки нерухомого майна - двох кімнатну квартиру, загальною площею 50,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 19.07.1996 р.

Виселення без надання іншого житлового приміщення всіх фізичних осіб, що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» сплачений судовий збір в розмірі 1378 грн.

В решті вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 квітня 2021 року.

Суддя Ванівський Ю.М.