Справа № 643/6460/21
Провадження № 2/643/3574/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Гюлалієвої Ф.Р. кизи, позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 (далі відповідач) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що в Квартирі зареєстровані позивач, батько позивача ОСОБА_3 та брат позивача ОСОБА_2 (відповідач). Відповідач не проживає в Квартирі більше 3 років, забрав усі свої речі, добровільно залишив житлове приміщення, участі в оплаті комунальних послуг не приймає.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.04.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у судовому засіданні 03.06.2021 позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі. Пояснив, що відповідач тривалий час проживає в Російській Федерації, участі в оплаті комунальних послуг не приймає, хоча останні нараховуються в тому числі і на відповідача.

ОСОБА_3 , допитаний за його згодою в якості свідка, показав, що відповідач проживає в м. Бєлгород Російської Федерації, участь в оплаті комунальних послуг не приймає.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов, заяви про розгляд справи у його відсутність, суду не надав.

Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, у Квартирі зареєстровані наступні особи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.01.2007, Квартира належить на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_1 , відповідачу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Таким чином, відповідач є співвласником Квартири, щодо втрати права користування якою позивачем пред`явлений позов.

Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, законодавством України передбачено можливість втрати права на користування житлом члена сім`ї власника, а не самого власника житла.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина перша статті 383 ЦК України).

У висновках щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 647/1683/15-ц, від 17.04.2019 у справі № 641/6645/16-ц, зазначено на неможливості визнання власника або співвласника житла таким, що втратив право користування вказаним житлом.

Враховуючи, що відповідач є співвласником Квартири, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для визнання його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

Оцінюючи інші доводи та аргументи позивача, викладені в позовній заяві та висловлені в судовому засіданні, а також інші надані позивачем докази, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Враховуючи підстави, з яких суд відмовляє в задоволенні позову, суд не вбачає необхідності надавати оцінку по суті іншим доводам і аргументам позивача.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Крівцов