Справа № 186/817/21
Номер провадження № 2/0186/340/21
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2021 року м. Першотравенськ
Першотравенський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Янжули С.А.
при секретарі - Лиман Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Першотравенську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), третя особа ОСОБА_2 , про скасування арешту,
11 червня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), третя особа ОСОБА_2 , про скасування арешту.
В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5 , після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 . 12 вересня 2020 року вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, на підставі заяви було відкрито спадкову справу №129/2020. Приватним нотаріусом, при перевірці документів на спадкове майно було встановлено, що на спадкове майно накладено арешт Першотравенським МВ ДВС Першотравенського МУЮ та роз`яснено, що наявність арешту на спадкове майно унеможливить видачу свідоцтва про право на спадщину. Згідно листа відповідача, на запит позивача, у нього на виконанні перебувало виконавче провадження №16421525 про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , яке 27 травня 2013 року закінчено на підставі п.6 ст.49 ЗУ "Про виконавче провадження". На підставі вказаного виконавчого провадження, в реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявна заборона відчуження 1/4 частки вказаної вище квартири, власником якої є ОСОБА_5 . У зв`язку з тим, що строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби становить три роки, надали інформацію спецрозділу ВП №16421525 та копію інформації про арешт нерухомого майна. Згідно вказаної інформації виконавче провадження завершене, виконавчий лист від 21 травня 2008 року №2-2010, виданий Першотравенським міським судом, боржник ОСОБА_5 , стягувач ОСОБА_2 , стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частки, виконавче провадження відкрито 26 травня 2008 року, закінчено 27 травня 2013 року, на підставі п.6 ст.49 (закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення). Відповідач надав відповідь, що скасувати арешт з нерухомого майна не може, оскільки виконавче провадження закінчене.
Враховуючи, що арешт майна ОСОБА_5 , який був накладений на підставі постанови державного виконаця, перешкоджає позивачу реалізувати свої права, як спадкоємця, позивач змушена звернутися з даним позовом до суду. Третя особа (стягувач у виконавчому провадженні), ОСОБА_2 , яка не подала заяву про прийняття спадщини після смерті її доньки - ОСОБА_5 , відступила свою частку спадкового майна на користь онуки - позивача і не заперечує про зняття арешту з майна ОСОБА_5 (боржника у виконавчому провадженні, яке закінчене).
Просить суд зняти арешт та заборону відчуження з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , власником якої була ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений постановою державного виконавця ВДВС Першотравенського МУЮ від 26 травня 2008 року у ВП №16421525, шляхом виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису №13396324 від 17 грудня 2012 року.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять їх задовільнити.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, заяви про розгляд справи в його відсутність не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, просить позовні вимоги задовільнити.
Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_5 , а ОСОБА_2 - матір`ю ОСОБА_5 , тобто бабусею позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 15 листопада 2006 року, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить: ОСОБА_2 , її онуці ОСОБА_1 , її доньці ОСОБА_5 та її онуку ОСОБА_6 в рівних частках, по 1/4 кожному.
Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2006 року №2-2010 було стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), на підставі вказаного рішення суду було видано виконавчі листи, які звернуто до примусового виконання 26 травня 2008 року. На підставі вказаного виконавчого листа 26 травня 2008 року Першотравенським МВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області було відкрито ВП №16421525 та накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_5 , а саме: на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №261318807 від 14 червня 2021 року та інформацією, наданою відповідачем ВП - спецрозділ від 17 червня 2021 року.

Постановою державного виконавця Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області від 27 травня 2013 року ВП №16421525 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей закінчено на підставі п.6 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" (закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення).

Інших виконавчих проваджень стосовно боржника ОСОБА_5 на виконанні не перебувало та не перебуває, що підтверджується інформацією, наданою відповідачем від 17 червня 2021 року.

Копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 13 травня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР(даліКонвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини - стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «ОСОБА_2 проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «ОСОБА_3 та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

На підставі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Таким чином на даний час на належне майно ОСОБА_5 безпідставно накладено арешт чим порушені майнові права щодо розпорядження ним.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

За ч. 2 ст. 19 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", підставою для реєстрації обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. В зв`язку з цим даний позов подається до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до ч. 4ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Згідно ч. 5ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Оскільки, на виконанні в Першотравенському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на теперішній час відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження стосовно ОСОБА_5 , суд вважає, що позовні вимоги в частині зняття арешту з нерухомого майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині зняття заборони відчуження з нерухомого майна шляхом виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису №13396324 від 17 грудня 2012 року не підлягають задоволенню, оскільки зняття заборони відчуження та виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не входить до компетенції суду.

Керуючись ст.ст.3-710, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 280-283, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 316-320,321,328,386-393,722 ЦК України, - суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), третя особа ОСОБА_2 , про скасування арешту - задовільнити частково.

Зняти арешт з усього майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження №16421525 від 26 травня 2008 року, арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження з примусового виконання рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №2-2010 від 11 лютого 2006 року, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дітей.

В задоволенні решти позовних відмовити.

Судові витрати по справі залишити за позивачем - ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: С.А.Янжула.