Справа № 275/491/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Миколайчука П.В.,

за участю секретаря судового засідання Довгаленко О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику учасників справи заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні суду від 17.06.2021 у цивільній справі № 275/491/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Брусилівського районного суду знаходилась цивільна справа № 275/491/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

06.12.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про виправлення описки в рішенні суду від 17.06.2021 посилаючись на те, що у зазначеному рішенні в абзаці 15 вказано що спільних дітей подружжя не має, та відсутній висновок суду, що діти після розірвання шлюбу залишаються жити з позивачкою, хоча в позовній заяві є цитата «Діти після розірвання шлюбу залишаються проживати зі мною». На підставі цього просила виправити описку, допущену в рішенні Брусилівського районного суду Житомирської області від 17.06.2021 по цивільній справі № 275/491/21, шляхом вписання в судове рішення висновку суду, що діти після розірвання шлюбу залишаються жити з ОСОБА_1 .

Розглядаючи питання в порядку письмового провадження, суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення заяви про виправлення описки в рішенні суду від 17.06.2021, виходячи з такого.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 19 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. При цьому, слід наголосити, що опискою або арифметичною помилкою є описка або помилка технічного характеру.

При цьому, зі змісту відповідних положень чинного законодавства випливає, що описки це помилки, зумовлені неправильним написанням слів, цифр тощо. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер, до яких належить написання прізвищ та імен, адреси, найменування спірного майна, зазначення дат та строків тощо.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 275/491/21, 03.06.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому заявляла одну позовну вимогу «розірвати шлюб між мною, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було зареєстровано 26 листопада 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 1942» (а.с. 2), інших позовних вимог позивачем не зазначено. Лише в обґрунтування позову, серед інших обставин, позивачкою було зазначено, що діти після розірвання шлюбу залишаються проживати з позивачкою.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 17.06.2021 позов ОСОБА_1 задоволено повністю, шлюб, зареєстрований 26.11.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1942, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - розірвано. Вирішено питання судових витрат. При цьому питання проживання дітей судом не вирішувалось. Водночас, в мотивувальній частині рішення судом було зазначено, що «подружжя не має спільних дітей», хоча в описовій частині судом перелічувались докази наявності дітей у подружжя.

Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з чинним законодавством, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (яка не досягла 14 років), спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення в судовому порядку питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Тобто, питання визначення місця проживання дітей вирішується судом у разі наявності спору у встановленому порядку як окрема позовна вимога, справа розглядається з участю органу опіки та піклування.

Однак, матеріали справи № 275/491/21 не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо проживання дітей з матір`ю.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 слідує, що остання позовних вимог про визначення місця проживання дитини не заявляла, як не заявляла і вимог до суду про вирішення питання про залишення дітей на подальше проживанні з матір`ю. В позові суду лише відповідно вимог ч. 1 ст. 175 ЦПК України було повідомлено суду про проживання дітей з матір`ю та наведено докази цього (а.с.9), відповідач у своїй заяві від 05.06.2021 (а.с.21) також не заперечив цього.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності.

Цей принцип диспозитивності у цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема впливають на виникнення, рух, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, зміну предмета або підстав позову), випливають з участі у розгляді справи, забезпечують сторонам належний судовий захист.

Положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК України (2004 року) та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК України (2004 року) вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Таким чином, з урахуванням принципу диспозитивності суд може вийти за межі позовних вимог лише у передбачених законом випадках. Однак, питання вирішення місця проживання дітей при розірванні шлюбу до таких не належить.

Відповідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відтак встановивши під час розгляду справи, що жодна із сторін не зверталась до суду із вимогами про залишення дитини проживати з позивачкою та про відсутінсть спору між сторонами з цього питання, суд, з урахуванням положень ст. 13 ЦПК України, при ухваленні рішення від 17.06.2021 суд обґрунтовано не вирішував питання місця проживання дітей сторін, оскільки це б виходило за межі позовних вимог та було б проявом порушення принципу диспозитивності.

Тому відсутність висновку суду щодо даного питання не є технічною опискою в судовому рішенні (як зазначає заявник) та, відповідно, текст судового рішення не може бути доповнений у спосіб, який просить заявник, оскільки це, по суті, буде зміною (доповненням) змісту судового рішення та висновків суду.

Відтак суд відмовляє у задоволенні заяви позивачки в частині про виправлення описки в судовому рішенні шляхом доповнення резолютивної частини суду висновком про залишення місця проживання дітей з позивачкою.

Водночас, оскільки в мотивувальній частині рішення судом було допущено описку, де помилково вказано словосполучення «подружжя спільних дітей не має», замість вірного «подружжя має спільних дітей», суд дійшов до висновку що, заява про виправлення описки в рішенні суду від 17.06.2021 підлягає до часткового задоволення в частині виправлення описки в мотивувальній частині рішення суду. Вказане виправлення описки не змінює зміст судового рішення, а факт допущення саме технічної описки підтверджується змістом описової частини судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 259, 260, 269 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні суду від 17.06.2021 у справі № 275/491/21 задовольнити частково.

Виправити описку в тексті рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 17.06.2021 у цивільній справі № 275/491/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, а саме - в мотивувальній частині рішення (абзац 15) замість слів «подружжя спільних дітей не має» вважати вірним словосполучення «подружжя має спільних дітей».

В задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, а ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у разі, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя П. В. Миколайчук