ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4396/20
провадження № 2/753/1703/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ПОСТАНОГОВІЙ І.О.

за участі сторін:

представника позивача ОСОБА_1 ;

представника відповідача ОСОБА_2 ;

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач, ОСОБА_4 ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що 18.08.2019 року в районі 29 км + 550 м автодороги Київ-Харків-Довжанський (М-03), водій ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом - автомобілем «Mersedes», державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі по тексту - ДТП) транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками, а учасники ДТП легких тілесних ушкоджень.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2019 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП, та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності.

У відповідності до звіту автотоварознавчого дослідження позивачу завдано матеріальний збіток у розмірі 85 038,85 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача, станом на дату ДТП, була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» (далі по тексту - ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ») згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідай власників наземних транспортних засобів, якою частково відшкодовано позивачу матеріальний збиток у сумі 46 005,20 грн.

Також позивач поніс витрати у вигляді сплати вартості автотоварознавчого дослідження у розмірі 3 500 грн., витрати у розмірі 2 232 грн., які включають евакуацію та зберігання транспортного засобу, а також його перевезення з штраф майданчика до місця проживання у розмірі 1 250 грн., витрати для проходження огляду з метою виявлення вмісту спирту у розмірі 302,20 грн., витрати на проходження медичного огляду ним, дружиною та дітьми у розмірі 706,50 грн. Окрім того, позивач зазначає, що зазнав моральних втрат, зокрема послався на те, що з моменту ДТП залишається без транспортного засобу, пересувається на громадському транспорті, за її наслідком він з дружиною перенесли великий стрес, постійні хвилювання супроводжуються і до тепер.

У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму матеріального збитку, який складається з різниці між збитком завданим транспортному засобу та виплаченою сумою страхового відшкодування, витрат у вигляді сплати вартості автотоварознавчого дослідження, витрат, які включають евакуацію та зберігання транспортного засобу, а також його перевезення з штраф майданчика до місця проживання, витрат для проходження огляду з метою виявлення вмісту спирту, витрат на проходження медичного огляду ним, дружиною та дітьми у загальному розмірі 47 024,35 грн., а також моральну шкоду у сумі 70 000 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.04.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання.

У грудні 2020 року представником відповідача подано відзив на позов, у якому вона позовні вимоги визнала в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми франшизи у розмірі 1 000 грн. та моральної шкоди у сумі 1 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог просила відмовити.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ».

У відбувшихся судових засіданнях позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, вважали їх обгрунтованити та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково та просили відмовити у задоволенні інших позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Третя особа у судове засідання свого представника не направила, будучи повідомленою про розгляд справи належним чином, будь-яких заяв/клопотань від її представника не надходило.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши позивача, відповідача, їх представників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.08.2019 року в районі 29 км + 550 м автодороги Київ-Харків-Довжанський (М-03), водій ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом - автомобілем «Mersedes», державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2019 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП, та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mersedes», державний номерний знак НОМЕР_1 , - ОСОБА_4 , станом на дату ДТП - 18.09.2019 року, була застрахована у ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідай власників наземних транспортних засобів - поліс №АМ/8550836 від 29.12.2018 року. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн, франшиза - 1 000 грн.

З метою визначення дійсного розміру вартості матеріального збитку, завданого транспортного засобу «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , позивач звернувся до ФОП ОСОБА_5 , який визначив вартість матеріального збитку.

Відповідно до Звіту №7690 від 17.10.2019 року, вартість матеріального збику, заподіяного власнину транспортного засобу «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 85 038,85 грн., а вартість відновлюваного ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 71 249,23 грн.

Як вказує позивач, ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», за його заявою, виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 46 005,20 грн., що підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» від 27.02.2020 року по належній позивачу банківській карті.

Відповідно дочастини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно дочастини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістомстатті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

У зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновків про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 46 005,20 грн. Предметом спору є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна, понесені позивачем витрати та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правилстатті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_3 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_4 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Водночас, відносини між ОСОБА_4 та ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», яким було застраховано цивільно правову відповідальність винуватця у ДТП регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону № 1961-IV, яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Крім того Договором (полісом) обов`язкового страхування № АМ/85500836 передбачено франшизу в сумі 1 000 грн.

За таких обставин саме ОСОБА_4 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_3 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, суд приймає за основу Звіт про визначення вартості матеріального збитку №7690 від 17.10.2019 року у відповідності до якого вартість матеріального збику, заподіяного власнину транспортного засобу «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 85 038,85 грн., а вартість відновлюваного ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 71 249,23 грн.

Так, за наведеним вбачається, що сума страхової виплати, яку зобов`язаний виплатити позивачу страховик відповідача у відповідності до визначених законом обмежень становить 71 249,23 грн., а різниця між фактичним розміром завданого збитку та сумою страхового відшкодування складає 13 789,62 грн., яка разом із сумою франшизи підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд не бере до уваги суму страхового відшкодування виплачену страховиком позивачу у розмірі 46 005,20 грн. для розрахунку стягуваної різниці, оскільки належних та допустимих доказів правомірності її розрахунку до матеріалів справи не додано, позивачем відповідні клопотання не заявлялись, що не позбавляє останнього права на звернення до суду з відповідним позовом.

А відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

При цьому, за змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача понесених витрат, зокрема витрат у вигляді сплати вартості автотоварознавчого дослідження, витрат, які включають евакуацію та зберігання транспортного засобу, а також його перевезення з штраф майданчика до місця проживання, витрат для проходження огляду з метою виявлення вмісту спирту, витрат на проходження медичного огляду ним, дружиною та дітьми, суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази: оплати позивачем вартості автотоварознавчого дослідження у розмірі 3 500 грн., наявні у матеріалах справи рахунок-фактура №7690 від 07.10.2019 року та акт виконаних робіт такими не є; оплати за перевезення транспортного засобу з штраф майданчика до місця проживання у розмірі 1 250 грн.; оплати проходження огляду з метою виявлення вмісту спирту у розмірі 302,20 грн. та оплати на проходження медичного огляду ним, дружиною та дітьми у розмірі 706,50 грн.

Окрім того не підлягають задоволенню вимоги про стягнення понесених витрат за евакуацію транспортного засобу, оскільки у відповідності до 28, 29 Закону № 1961-ІV зазначені витрати входять до складу страхового відшкодування та підлягають стягненню зі страховика.

Щодо вимог стосовно моральної шкоди, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, врахувавши при визначенні суми моральної шкоди, що винні дії відповідача під час ДТП призвели до пошкодження належного позивачу майна, що зумовило моральні переживання, порушення звичного способу життя, яке завдало душевних страждань з огляду на відповідні незручності подальшого пересування, потребу здійснення ремонту та залучення коштів для відновлення стану транспортного засобу, унаслідок чого людина відчувала емоційну напругу, нервозність, переживання, а також тривалість таких страждань, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає суму 70 000 грн. завищеною, а тому відповідно дана позовна вимога підлягає задоволенню в сумі 7 000 грн.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись стст. 22, 1166, 1172, 1187, 1192 ЦК України, стст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду у розмірі 13 789,62 грн., суму франшизи у розмірі 1 000 грн., моральну шкоду у розмірі 7 000 грн., а також судовий збір у сумі 199,70 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.