Провадження №2/359/905/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

20 серпня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарях Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 29 квітня 2016 року передала в борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 23000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 29 жовтня 2016 року. На підтвердження отримання грошових коштів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. за №137. З метою забезпечення виконання умов договору позики, був також укладений договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. 29 квітня 2016 року за №138. ОСОБА_2 , відповідно до умов укладеного договору позики здійснив часткове повернення коштів протягом травня - вересня 2016 року, в розмірі 2500 доларів США. 09 березня 2017 року позивачем було направлено попередження відповідачу про звернення стягнення на предмет іпотеки. Незважаючи на це, ОСОБА_2 не повернув борг за договором позики. Тому ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь борг за договором позики у розмірі 555550 гривень, а також пеню у розмірі 10999889 гривень, а також стягнути вказану суму боргу за рахунок наявного у відповідача нерухомого майна.

08 лютого 2021 року представником позивача ОСОБА_4 подано заяву про зміну предмета позову, в якій останнім викладено позовні вимоги в такій редакції: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі, що є еквівалентною 20500 доларів США за курсом продажу доларів США ПАТ КБ «Правекс-Банк» станом на день ухвалення рішення суду, пеню в сумі, що є еквівалентною 1601050 доларів США за курсом продажу доларів США ПАТ КБ «Правекс-Банк» станом на день ухвалення рішення суду та 1,5 відсотка від стягнутої суми в якості компенсації витрат ОСОБА_1 на обов`язкові платежі при здійсненні валютно-обмінних операцій.

25 березня 2021 року представником позивача ОСОБА_4 подано заяву про зміну предмета позову, в якій останнім викладено позовні вимоги в такій редакції: стягнути з ОСОБА_2 борг за договором позики у розмірі, що є еквівалентною 20500 доларів США за курсом продажу доларів США ПАТ КБ «Правекс-Банк» станом на день ухвалення рішення суду, пеню в сумі, що є еквівалентною 1649225 доларів США за курсом продажу доларів США ПАТ КБ «Правекс-Банк» станом на день ухвалення рішення суду, а також 1,5 відсотка від стягнутої суми в якості компенсації витрат ОСОБА_1 на обов`язкові платежі при здійсненні валютно-обмінних операцій.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.77-78).

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року було повернуто ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову (а.с.79-80).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.135).

ІІІ. Ставлення сторін до пред`явленого позову.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 надав відзив на позовну заяву, яким вказав, що вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки, повернення коштів за договором позики, укладеним між сторонами по справі, можливо лише в грошовій одиниці - гривні. Крім того, стверджує, що відповідач коштів по договору позики не отримував, а також позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі коштів відповідачу. Також зазначив, що розрахунок пені є неправомірним та необґрунтованим, оскільки розмір основного зобов`язання визначено неправомірно та заявлена до стягнення пеня розрахована поза межами строку позовної давності. Крім того, звертає увагу на неспівмірний з сумою заборгованості та несправедливий розмір нарахованої пені, яка перевищує у 78 разів суму зазначену в договорі позики. Додатково зазначив, що на момент звернення позивача до суду договір позики припинив свою дію. Разом з тим, у відзиві на позовну заяву представником відповідача заявлено про застосування позовної давності до заявлених вимог щодо стягнення пені.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що 29 квітня 2016 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 23000 доларів США. В свою чергу, ОСОБА_2 зобов`язався повернути грошові кошти до 29 жовтня 2016 року. Вказана обставина підтверджується копією договору позики від 29 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С., зареєстрованого в реєстрі за №137 (а.с.6-7).

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за договором позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був також укладений договір іпотеки від 29 квітня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С., зареєстрований в реєстрі за №138. Згідно з умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку ОСОБА_1 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-10).

09 березня 2021 року позивач направила на адресу відповідача попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року визнано договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. від 04 квітня 2016 року за реєстраційним №203, в частині 1/2 частки, що належала ОСОБА_6 недійсним з моменту його укладання, а також скасовано державну реєстрацію права власності на вказану за ОСОБА_2 в частині 1/2 частки, яка належала ОСОБА_6 . Визнано право власності ОСОБА_6 на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 1/2 частку квартири. Вселено ОСОБА_6 до квартири.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки від 29 квітня 2016 року за реєстраційним №138, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. скасовано та постановлено в цій частині нове рішення. Визнано договір іпотеки, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О. С. від 29 квітня 2016 року за реєстрованим № 131, недійсним щодо передачі в іпотеку квартири АДРЕСА_1 . В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року залишено без змін.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

V. Норми права та судова практика, якими керується суд при вирішенні спору.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ч.1 ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

За змістом ст.545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно з положенням ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.533 цього ж Кодексу грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 статті 546 ЦК України визначає види забезпечення виконання зобов`язання, а неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток, право довірчої власності.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому ст.4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

За змістом ч.3 ст.551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов`язання.

Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч.3 ст.551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. п.1, 2 ч.1 ст.214 ЦПК України є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 04 вересня 2014 року (справа №6-100цс14), ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, суд може з власної ініціативи застосувати ч.3 ст.551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків.

У ст.256 ЦК України, позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується лише судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Встановлено, що між сторонами по справі 29 квітня 2016 року був укладений договір позики.

Відповідно до п.1.1. вищезазначеного договору, позикодавець ( ОСОБА_1 ) передала у власність позичальнику ( ОСОБА_2 ) грошові кошти у сумі 579370 гривень, що відповідає еквіваленту 23000 доларів США за курсом продажу доларів США ПАТ КБ «Правекс-Банк» на дату укладення договору.

Згідно п.1.2 договору позики грошові кошти зазначені в п.1.1. передані позикодавцем позичальнику в повному обсязі до підписання цього договору.

Відповідно до п.1.4 позичальник зобов`язувався повернути ОСОБА_1 грошові кошти до 29 жовтня 2016 року.

В свою чергу, п.3.2 договору позики сторони визначили порядок та строки повернення позики:

-в строк до 29.05.2016 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 500 доларам США за курсом продажу доларів США ПАТ КБ «Правекс-Банк» на дату здійснення платежу;

-в строк до 29.06.2016 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 500 доларам США за курсом продажу доларів США ПАТ КБ «Правекс-Банк» на дату здійснення платежу;

-в строк до 29.07.2016 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 500 доларам США за курсом продажу доларів США ПАТ КБ «Правекс-Банк» на дату здійснення платежу;

-в строк до 29.08.2016 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 500 доларам США за курсом продажу доларів США ПАТ КБ «Правекс-Банк» на дату здійснення платежу;

-в строк до 29.09.2016 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 500 доларам США за курсом продажу доларів США ПАТ КБ «Правекс-Банк» на дату здійснення платежу;

-в строк до 29.10.2016 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 20 500 доларам США за курсом продажу доларів США ПАТ КБ «Правекс-Банк» на дату здійснення платежу.

Відповідно до п.3.1 сторони домовилися, що загальна сума, яка підлягає поверненню в строк та в порядку передбаченому цим договором буде відповідати гривневому еквіваленту 23000 доларів США за курсом продажу доларів США ПАТ КБ «Правекс-Банк» на дату здійснення платежу.

Згідно п. 8.1 вищезазначеного договору, підписуючи цей договір сторони підтвердили, що: у момент укладення цього договору вони усвідомлювали та усвідомлюють значення своїх дій і могли та можуть керувати ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обов`язки за договором; володіють українською мовою, що дало їм можливість правильно та однозначно зрозуміти а тлумачити цей договір; при укладенні цього договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та буди свідомо приховані ними; договір укладений ними у відповідності до їхньої справжньої волі, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; цей договір укладається на вигідних для сторін умовах та не є результатом впливу тяжких обставин; цей правочин вчиняється за наміром створення відповідних правових наслідків; цей правочин не приховує інший правочин.

Таким чином, взяті на себе зобов`язання за договором позики відповідач ОСОБА_2 у встановлений договором строк не виконав, позику не повернув.

Оскільки, в матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув грошові кошти.

Так, станом на 20 серпня 2021 року 20500 доларів США еквівалентно 546325 гривень 00 копійок (23000-2500 ? 26,65).

Відповідачем не було до суду подано жодного доказу, який би спростував обставини позову та факту наявності боргу. Враховуючи, що виплата позичених коштів повинна була здійснюватись за графіком погашення позики, а остаточна заява про збільшення позовних вимог була подана 12 березня 2021 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення позики з відповідача 20500 доларів США підлягають задоволенню, враховуючи графік погашення позики, згідно якого ОСОБА_2 повинен був повернути 20500 доларів США до 29 жовтня 2016 року.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зобов`язався повернути грошові кошти не пізніше 29 жовтня 2016 року, а позивач звернулась до суду 09 листопада 2017 року, тобто період, за який необхідно стягнути неустойку з врахуванням позовної давності, становить з 09 листопада 2016 року і до 09 листопада 2017 року.

Суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Так, положення ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16-ц (провадження №14-442цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження №14-64цс19).

Стягнення неустойки у розмірі зазначеному в уточненому позові не можна вважати таким, що відповідало б завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи, а тому суд дійшов до висновку про стягнення штрафу (пені) у розмірі 20500 доларів США, що на день розгляду справи у суді еквівалентно 546325 гривень.

Суд вважає нараховану суму пені завищеною, такою, що не відповідає передбаченим п.6 ст.3, ч. 3 ст.509 та ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем.

Таким чином, з урахуванням положень ст.ст.3, 509, 627 ЦК України та засад справедливості, добросовісності та розумності, слід зменшити розмір пені до суми у розмірі 546325 гривень, оскільки відповідач не повернув борг у визначений договором строк, тому повинен нести матеріальну відповідальність за порушення основного зобов`язання.

Суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення 1,5 відсотка від стягнутої суми в якості компенсації витрат ОСОБА_1 на обов`язкові платежі при здійсненні валютно-обмінних операцій.

Зважаючи на те, що дійсно п.3.8 договору позики був передбачений вказаний розмір компенсації при здійсненні валютно-обмінних операцій.

Разом з цим, вказаний розмір компенсації, у розумінні умов договору, підлягав нарахуванню додатково до сплаченої суми на повернення боргу у випадку добровільної сплати позичальником боргу в національній валюті України - гривні. Тоді як в даному випадку у зв`язку з невиконанням зобов`язань ОСОБА_2 за договором позики ОСОБА_1 змушена була звернутись за захистом своїх порушених прав до суду. У зв`язку з встановлення судом обставин невиконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором позики та наявності правових підстав для примусового стягнення боргу в подальшому питання щодо стягнення вказаного боргу має вирішуватись в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», нормами якого не передбачено будь-яких компенсацій за здійснення валютно-обмінних операцій.

На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 1092650 гривень з яких: 546325 гривень основна сума боргу та 546325 гривень - неустойка (пеня) за прострочення виконання зобов`язання.

VІІ. Розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанцій (а.с.1,106) вбачається, що при пред`явленні позову до суду ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 11350 гривень. Позов задоволений частково, а саме на 2,33% (1092650 /46893647,50 ? 100%). З огляду на це, з ОСОБА_2 на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 264 гривні 45 копійок (11350 / 100% ? 2,33%).

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», ч.1 ст.251, ч.1 ст.252, ч.3 ст.254, ст.256, ст.258, ст.258, ч.1 ст.261, ч.3 ст.267, ч.4 ст.267, ч.1 ст.526, ч.1 ст.530, ч.1-ч.2 ст.533, ст.545, ч.1 ст.546, ст.549, ч.3 ст.551, ч.1 ст.612, ч.1 ст.1046, ч.2 ст.1047, ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1050 ЦК України, ч.1 та ч.6 ст.81, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 546325 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за невиконання зобов`язання в розмірі 546325 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 264 грн. 45 коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення коштів у більшому розмірі відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду - 28 серпня 2021 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський