Справа № 136/1545/18
провадження № 2/136/644/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2021 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Кривенко Д.Т.

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_4 -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про поділ майна подружжя. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що в шлюбі з ОСОБА_2 вони набули майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя. На даний час спільне проживання подружжя припинило, а тому позивач бажає поділити таке майно, а саме:

- виділити ОСОБА_1 у власність автомобіль Daewoo Nexia НОМЕР_1 , мотоблок "ВУЛКАН" 2017 р., земельну ділянку 1,44 га для ведення особистого селянського господарства, стінку, шафу, два крісла, диван, розсувний диван, стіл, а також стягнути з відповідача компенсацію частини майна виділеного ОСОБА_2 після визначення його вартості;

- виділити ОСОБА_2 у власність холодильник, холодильну камеру, два крісла, диван, м`який куточок, стінку із двох шаф з дзеркалом (по центру), двоспальне ліжко, диван, телевізор, стіл, м`який куточок, газова плита, мийка, кухонну стінку, ванну, пральну машину, унітаз, покращення будинку, літню кухню, комору, хлів, парове опалення, водяну свердловину.

В судовому засіданні 10.12.2018 позивач відмовився від позову в частині виділення ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,44 га, а також виділення ОСОБА_2 у власність комори і хліва.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 10.12.2018 задоволено заяву ОСОБА_1 про відмову від позову в частині виділення ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,44 га, а також виділення ОСОБА_2 у власність комори і хліва, а провадження у справі в цій частині вимог - закрито.

10.12.2018 позивач також подав до суду заяву про збільшенння розміру заявлених вимог, якою просив суд виділити ОСОБА_2 у власність приміщення торгівельної точки (вагончик) по АДРЕСА_1 , а також залізо-бетонну огорожу з фасадної сторони домогосподарства і жилого будинку по АДРЕСА_2 .

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 10.12.2018 задоволено заяву ОСОБА_1 від 10.12.2018 про уточнення позовних вимог.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 18.12.2018 у справі призначено судову автотоварознавчу, оціночно-будівельну та товарознавчу експертизи, а провадження у справі зупинено.

12.03.2019 суд поновив провадження у справі.

В період з 28.03.2019 по 08.07.2019 провадження у справі було зупинено (проведення експертиз).

Після проведення експертиз позивач уточнив предмет позовних вимог який виклав в наступній редакції:

- виділити ОСОБА_1 кошти в сумі 107 915 грн. як вартість його частки у сумісному майні подружжя, яке набуте за час шлюбу з ОСОБА_2 .

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 20.11.2019 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 від 04.11.2019 року про зміну предмету позовних вимог.

В судовому засідання позивач та його представник заявлені вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечила, просила суд в задоволення позову відмовити повністю. У відзиві ОСОБА_2 зазначила, що будинок по АДРЕСА_2 належав її матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті спадщину прийняла відповідач, проте до цього часу так і не оформила вказане майно. Господарські будівлі та споруди, питання про поділ яких ставить позивач, як слідує з технічного паспорту на домоволодіння, були побудовані у 1979, 1980 р. (шлюб з позивачем було укладено в 1996 році). Такі об`єкти нерухомості як комора, водяна свердловина в технічній документації взагалі відсутні. Позивач не вказує в позові, які покращення об`єктів нерухомості було проведено у домоволодінні, при цьому не надає жодних доказів на підтвердження таких обставин. Відповідач за рахунок власних коштів придбала приміщення торгівельної точки (вагончик) по АДРЕСА_1 , оновила в будинку парове опалення, придбала ванну, а також сплатила кошти за буріння водяної свердловини. Залізо-бетонну огорожу з фасадної сторони домогосподарства і жилого будинку по АДРЕСА_2 було встановлено в 2002 році за рахунок коштів ОСОБА_5 та її матері (позивач не фінансував такі витрати).

Позивач подав відповідь на відзив в якому вказав, що неоформлення ОСОБА_2 спадщини після померлої матері - ОСОБА_5 , у складі якої є домоволодіння по АДРЕСА_2 , з огляду на положення Глави 89 "Оформлення права на спадщину" ЦК України, не має правового значення (відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину). Покращення домоволодінні підтверджується Актом обстеження, який складено комісією сільської ради. Доводи ОСОБА_2 про придбання за особисті кошти приміщення торгівельної точки (вагончик), огорожі та свердловини, не відповідають приписам законодавства про сумісно набуте майно.

Підготовче провадження у справі закрито 17.12.2019.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідка ОСОБА_6 , від допиту інших свідків, сторони відмовились, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

28.08.1996 позивач та відповідач уклали шлюб (т.1 а.с. 92), який було розірвано рішенням Липовецького районного суду Вінницької області 17.08.2018 по справі №136/1028/18.

Позивач бажає поділити спільне майно подружжя.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Судом встановлено, що в період шлюбу сторони проживали в домоволодінні по АДРЕСА_2 , яке належало матері відповідача - ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати відповідачки - ОСОБА_5 (т.1 а.с. 34). Після смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі і на домоволодіння по АДРЕСА_2 .

З матеріалів спадкової справи №59/2013 (т.1 а.с. 82-133) слідує, що після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла ОСОБА_2 , яка до цього часу не одержала на своєї ім`я свідоцтва про право на спадщину, що згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України не позбавляє її права на спадщину.

Майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, якщо воно набуте за час шлюбу, але в порядку спадкування (ст. 57 ч.1 п.2 СК України).

З наведеного слідує, що після смерті ОСОБА_5 законним володільцем домоволодіння по АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 .

Як слідує з Технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 36-40), житловий будинок (літ "А") побудовано в 1979 р., літня кухня "Г" - 1979 р., огорожа №1 - 1985 р.

З матеріалів справи (т.2 а.с. 2-9), пояснень сторін, а також показів свідка ОСОБА_6 встановлено, що за життя ОСОБА_5 з фасадної сторони домоволодіння було встановлено залізобетонну огорожу (2003 р.), в будинку облаштовано систему водяного опалення (2003 р.), проведено роботи по монтажу стель приміщень будинку гіпсокартонними плитами (2005-2006 р.), розібрано літню кухню, а на її місці з цегли побудовано нову (1996 р.). Позивач безпосередньо приймав участь в ремонті, у зв`язку з чим вважає вказане майно спільною сумісною власністю подружжя.

Членам сім`ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст. 156 ЖК обов`язок, вправі вимагати відшкодування своїх затрат на будівництво (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок").

З зазначеного слідує, що вказане майно не є спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки участь позивача в будівництві літньої кухні і ремонті стосувалося домоволодіння ОСОБА_5 , яка до 03.12.2012 (день смерті) була власником будинку.

Згідно ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч.3 ст. 1281 ЦК України).

В грудні 2014 року ОСОБА_2 отримала в нотаріуса Свідоцтво про право на спадщину за законом (т.1 а.с. 112) після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на земельну ділянку (частину спадкового майна).

Приймаючи до уваги той факт, що подружжя у вказаний період проживало однією сім`єю, суд вважає, що ОСОБА_1 не міг не знати про прийняття ОСОБА_2 спадщини чи про одержання дружиною свідоцтва про право на спадщину (частину спадкового майна).

Згідно ч.4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Ні за життя ОСОБА_5 , ні після її смерті, в строк визначений ч. 3 ст. 1281 ЦК України, позивач своїх вимог про відшкодування затрат на будівництво/ремонт домоволодіння не пред`явив (витрат на спорудження літньої кухні; залізобетонної огорожі з фасадної сторони домоволодіння; облаштування системи водяного опалення; робіт по монтажу стель приміщень будинку гіпсокартонними плитами), у зв`язку з чим він позбавляється права вимоги.

Судом також встановлено, що після смерті ОСОБА_5 в будинку по АДРЕСА_2 було встановлено металопластикові віконні блоки ринковою вартістю 16 092 грн., а також облаштовано водяну свердловину ринковою вартістю 14 251 грн., про що вказано у висновку експерта Вінницького відділення КНДІСЕ від 20.06.2019 року №433/434/19-21 (т.2 а.с. 2-21).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Поліпшення домоволодіння по АДРЕСА_2 (буріння водяної свердловини, встановлення металопластикових віконних блоків) були зроблені відносно майна успадкованого ОСОБА_2 , в період шлюбу з позивачем. Відповідач під час розгляду справи не спростувала презумпцію права власності подружжя на майно. У зв`язку з цим, суд вважає їх об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Отже, позивач має право на компенсацію Ѕ частки ринкової вартості таких поліпшень домоволодіння.

Згідно даних Єдиного державного реєстру МВС (т.1 а.с. 7), за ОСОБА_2 на підставі Довідки - рахунок ААЕ від 23.05.2015 зареєстровано транспортний засіб DEOWOO NEXIA (2007 року випуску) р/н НОМЕР_1 . Відповідач не надала належних і допустимих доказів, які підтверджували набуття такого майна виключно за особисті кошти, тим самим спростовували б презумпцію права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. У зв`язку з цим, вказаний автомобіль суд вважає об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно висновку експерта Вінницького відділення КНДІСЕ від 20.06.2019 №432/19-21 (т.2 а.с. 24-32), ринкова вартість автомобіля DEOWOO NEXIA (2007 року випуску) р/н НОМЕР_1 складає 51 528,05 грн.

Враховуючи зазначене, а також приймаючи до уваги, що транспортний засіб зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про наявність підстав для виділення в її в особисту приватну власність автомобіля DEOWOO NEXIA (2007 року випуску) р/н НОМЕР_1 із стягненням на користь позивача 1/2 части ринкової вартості спірного транспортного засобу.

Судом встановлено, що з квітня 2012 року ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність (вид діяльності - код КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); код КВЕД 56.30 Обслуговування напоями).

Для здійснення підприємницької діяльності, в 2013 році ОСОБА_2 придбала металевий вагончик розмірами 10.65*3.15*2.60 м.

29.05.2017 між Липовецькою міською радою та ОСОБА_2 було укладено Договір №11/03-08 (т.1 а.с. 41-44) про встановлення строком до 23.05.2020 особистого земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,030 га для встановлення тимчасової споруди для комерційного використання, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Після укладення з органом місцевого самоврядування договору, ФОП ОСОБА_2 встановила металевий вагончик по АДРЕСА_1 , в якому по даний час здійснює підприємницьку діяльність.

Відповідно до положень статей 57, 61 СК України, ст. 52 ЦК України майно фізичної особи - підприємця не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на викладене суд вважає, що металевий вагончик не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки є майном ФОП ОСОБА_2 , тому вказане майно не підлягає поділу.

З матеріалів справи, а також пояснень учасників справи, судом встановлено, що в період шлюбу подружжя придбало рухоме майно, а саме: холодильник торгової марки "Exquisit" модель RGC310/100, холодильник торгової марки "Siemens", м`який куточок "трансформер" (2.40*1.8 м), спальний гарнітур з ДСП (дві шафи, дзеркало з тумою, двоспальне ліжко з безпружинним матрацом), диван зі шкіряними підлокітниками (довжиною 1.85 м), комплект меблів для вітальні (4 шафи, 2 крісла, 3 дивани розкладних), телевізор, стіл, стіл, м`який куточок, 2 крісла, 2 пуфа, газова плита ТМ "Greta" на 4 комфорки з газовою духовкою, мийка кухонна із нержавіючої сталі, гарнітур кухонний з ДСП, ванна стальна, пральна машина торгової марки "Beko" модель WKB61032 PTY, унітаз компакт, мотоблок дизельний ТМ "Vulkan" перероблений на міні-трактор з двома плугами та фрезою.

Згідно висновку експерта Вінницького відділення КНДІСЕ від 04.06.2019 року №435/19-21 (т.1 а.с. 228-243), загальна ринкова вартість вказаних об`єктів дослідження становить 50 833 грн., з них:

- холодильник торгової марки "Exquisit" модель RGC310/100 - вартість не визначалась, оскільки об`єкт в неробочому стані (визначення виду та вартості ремонтних робіт не входить до компетенції експерта товарознавця)

- холодильник торгової марки "Siemens" - вартість не визначалась, оскільки об`єкт в неробочому стані (визначення виду та вартості ремонтних робіт не входить до компетенції експерта товарознавця)

- м`який куточок "трансформер" (2.40*1.8 м) - 3 700 грн.

- спальний гарнітур з ДСП (дві шафи, дзеркало з тумою, двоспальне ліжко з безпружинним матрацом) - 4 278 грн.

- диван зі шкіряними підлокітниками (довжиною 1.85 м) - 300 грн.

- комплект меблів для вітальні (4 шафи, 2 крісла, 3 дивани розкладних) - 3 917 грн.

- телевізор, стіл, стіл - вартість не визначалась через відсутність об`єкта та відмови сторін від оцінювання)

- м`який куточок, 2 крісла, 2 пуфа - 917 грн.

- газова плита ТМ "Greta" на 4 комфорки з газовою духовкою - 813 грн.

- мийка кухонна із нержавіючої сталі - 333 грн.

- гарнітур кухонний з ДСП - 873 грн.

- ванна стальна - 380 грн.

- пральна машина торгової марки "Beko" модель WKB61032 PTY - 2 700 грн.

- унітаз компакт - 336 грн.

- мотоблок дизельний ТМ "Vulkan" перероблений на міні-трактор з двома плугами та фрезою - 32 286 грн.

Сторонами визнається, що вищезазначене майно придбане ними під час шлюбу, у зв`язку з чим позивач має право на компенсацію 1/2 частки зазначеного майна, що становить 25 416,50 грн.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача 66 352,03 грн, що є компенсацію 1/2 частки в спільному майні подружжя, яким є: водяна свердловина, металопластикові віконні блоки, транспортний засіб DEOWOO NEXIA р/н НОМЕР_1 , холодильник торгової марки "Exquisit" модель RGC310/100, холодильник торгової марки "Siemens", м`який куточок "трансформер" (2.40*1.8 м), спальний гарнітур з ДСП (дві шафи, дзеркало з тумою, двоспальне ліжко з безпружинним матрацом), диван зі шкіряними підлокітниками (довжиною 1.85 м), комплект меблів для вітальні (4 шафи, 2 крісла, 3 дивани розкладних), телевізор, стіл, стіл, м`який куточок, 2 крісла, 2 пуфа, газова плита ТМ "Greta" на 4 комфорки з газовою духовкою, мийка кухонна із нержавіючої сталі, гарнітур кухонний з ДСП, ванна стальна, пральна машина торгової марки "Beko" модель WKB61032 PTY, унітаз компакт, мотоблок дизельний ТМ "Vulkan" перероблений на міні-трактор з двома плугами та фрезою.

В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю з огляду на зазначені вище мотиви.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України.

У зв`язку з розглядом справи позивач поніс витрати в сумі 24 930,80 гривень, з них: 2 158,80 гривень - судовий збір, 5 040 гривень - витрати на правничу допомогу адвоката (гонорар адвоката), а також 17 732 гривень - витрати на проведення експертиз: автотоварознавчої (1 430 грн.), бедівельно-технічної і оціночно-будівельної (7 007 грн.), товарознавчої (9 295 грн.)

Загальна вартість майна подружжя, яке є предметом спору, становить 215 830,05 гривень.

Зважаючи на суму стягнення задоволену судом на користь позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 7 664,40 грн. (24 930,80 грн*66 352,03 грн/215 830,05 грн).

Керуючись ст. 12, 13, 76, 259, 263, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Розділити майно, що є спільною сумісною власністю, виділивши ОСОБА_2 у власність транспортний засіб DEOWOO NEXIA р/н НОМЕР_1 , мотоблок дизельний ТМ "Vulkan" перероблений на міні-трактор з двома плугами та фрезою, поліпшення домоволодіння по АДРЕСА_2 (водяну свердловину, металопластикові віконні блоки), а також рухоме майно: холодильник торгової марки "Exquisit" модель RGC310/100, холодильник торгової марки "Siemens", м`який куточок "трансформер" (2.40*1.8 м), спальний гарнітур з ДСП (дві шафи, дзеркало з тумою, двоспальне ліжко з безпружинним матрацом), диван зі шкіряними підлокітниками (довжиною 1.85 м), комплект меблів для вітальні (4 шафи, 2 крісла, 3 дивани розкладних), телевізор, стіл, стіл, м`який куточок, 2 крісла, 2 пуфа, газова плита ТМ "Greta" на 4 комфорки з газовою духовкою, мийка кухонна із нержавіючої сталі, гарнітур кухонний з ДСП, ванна стальна, пральна машина торгової марки "Beko" модель WKB61032 PTY, унітаз компакт.

Припинити право спільної сумісної власності на вищевказане майно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 частки спільного майна подружжя в сумі 66 352 (шістдесят шість тисяч триста п`ятдесят дві) грн. 03 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 7 664 (сім тисяч шістсот шістдесят чотири) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 19.04.2021.

Суддя Д.Т. Кривенко