ПОСТАНОВА

Іменем України

18 серпня 2021 року м. Кропивницький

справа № 383/576/20

провадження № 22-ц/4809/1092/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Чельник О. І., Черненка В.В.

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Селянське (фермерське) господарство Корнієць Віктора Леонідовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24 березня 2021 року у складі головуючого судді Бондаренко В. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

01.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Селянського (фермерського) господарства Корнієць Віктора Леонідовича, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики від 29.10.2013 в розмірі 950499,60 грн, за договором позики від 31.03.2014 у розмірі 118180,94 грн, а також стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 05.06.2014 в розмірі 125177,83 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 29.10.2013 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умами якого ОСОБА_4 надала ОСОБА_2 позику в сумі 46200 доларів США строком по 29.10.2014. На підтвердження факту отримання коштів за договором позики від 29.10.2013 року ОСОБА_2 власноручно написала розписку.

Виконання вказаного зобов`язання забезпечено договорами поруки №1-П та №2-П від 29.10.2013, за якими ОСОБА_3 та СФГ « Корнієць Віктор Леонідович » виступили поручителями по договору позики від 29.10.2013 і взяли на себе зобов`язання солідарно відповідати перед позикодавцем за зобов`язаннями ОСОБА_2 за договором позики від 29.10.2013 в повному обсязі.

06.07.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги №4, за умовами якого право грошової вимоги за договором позики від 29.10.2013 та договорами поруки №1-П та №2-П від 29.10.2013 перейшло до ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 зобов`язання за договором позики від 29.10.2013 не виконала, у визначений строк кошти в повному обсязі не повернула.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.02.2018 по справі №383/702/17 з відповідачів стягнуто на користь позивача заборгованість за договором позики від 29.10.2013 в розмірі 168156 грн (6480 доларів США).

Таким чином заборгованість ОСОБА_2 і відповідно зобов`язання ОСОБА_3 та СФГ « Корнієць Віктор Леонідович » перед позивачем за договором позики від 29.10.2013 станом 04.12.2019 (дата написання позову) становить 39720 доларів США, що за курсом Національного Банку України (23,93 грн. за 1 долар США відповідно до офіційного курсу валют на 04.12.2019) відповідає 950499,60 грн.

31.03.2014 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позики за умовами якого ОСОБА_4 надала ОСОБА_2 позику в сумі 24969,91 доларів США строком по 31.10.2014. На підтвердження факту отримання коштів за договором позики від 31.03.2014 ОСОБА_2 власноручно написала розписки 31.04.2014, 09.04.2014 та 15.04.2014.

Виконання вказаного зобов`язання забезпечено договорами поруки № 1-П та № 2-П від 31.03.2014, за якими ОСОБА_3 та СФГ « Корнієць Віктор Леонідович » виступили поручителями по договору позики від 31.03.2014 та взяли на себе зобов`язання солідарно відповідати перед позикодавцем по зобов`язанням ОСОБА_2 за договором позики від 31.03.2014 в повному обсязі.

06.07.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги № 5, за умовами якого право грошової вимоги за договором позики від 31.03.2014 та договорами поруки № 1-П та № 2-П від 31.03.2014 перейшло до ОСОБА_1 .

Відповідачем ОСОБА_2 за договором позики від 31.03.2014 позивачу було частково повернуто позику : 05.04.2018 - 10000 доларів США; 26.11.2018 - 5000 доларів США; 27.12.2018 - 3584,23 доларів США; 18.01.2019 - 1447,07 доларів США, а всього 20031,30 доларів США.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_2 і відповідно поручителів за зобов`язанням ОСОБА_3 та СФГ « Корнієць Віктор Леонідович » за договором позики від 31.03.2014 станом на 04.12.2019 складає 4938,61 доларів США, що відповідає за курсом НБУ ( 29,93 грн за 1 дол США) 118180,94 грн.

05.06.2014 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позики за умовами якого ОСОБА_4 надала ОСОБА_2 позику в сумі 5231 доларів США строком по 05.11.2014. На підтвердження факту отримання коштів за договором позики від 05.06.2014 ОСОБА_2 власноручно написала розписку.

Виконання вказаного зобов`язання забезпечено договором поруки № 1-П від 05.06.2014, за якими ОСОБА_3 виступив поручителем по договору позики від 05.06.2014 та взяв на себе зобов`язання солідарно відповідати перед позикодавцем за зобов`язаннями ОСОБА_2 за договором позики від 05.06.2014 в повному обсязі.

06.07.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги № 2, за умовами якого право грошової вимоги за договором позики від 05.06.2014 та договором поруки № 1-П від 05.06.2014 перейшло до ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 зобов`язання за договором позики від 05.06.2014 не виконала, у визначений строк кошти в повному обсязі не повернула.

Таким чином заборгованість ОСОБА_2 і відповідно поручителя за зобов`язанням ОСОБА_3 за договором позики від 05.06.2014 станом на 04.12.2019 складає 5231 доларів США, що за курсом НБУ ( 29,93 грн за 1 дол. США) 125177,83 грн.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Селянського (фермерського) господарства Корнієць Віктора Леонідовича на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за договорами позики від 29.10.2013, від 31.03.2014 та від 05.06.2014 в загальному розмірі 735196,93 грн.

Стягнуто з солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Селянського (фермерського) господарства Корнієць Віктора Леонідовича на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 6516,20 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову щодо стягнення суму основного боргу за договорами позики від 29.10.2013, від 31.03.2014 та від 05.06.2014 відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, щонаявність у позивача оригіналів складених ОСОБА_2 розписок підтверджує факт укладення між сторонами договорів позики та існування невиконаного зобов`язання щодо повернення отриманих у борг коштів у визначені в розписках строки.

Суд зазначив, що відповідно до складеної ОСОБА_1 розписки від 05.04.2018 позикодавець ОСОБА_1 та позичальник ОСОБА_2 змінили зобов`язання з повернення боргів за договорами позики від 29.10.2013, від 31.03.2014 та від 05.06.2014 в одне позикове зобов`язання з повернення суми боргу в розмірі 41000 доларів США, і вказана сума боргу підлягає стягненню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про зміну судового рішення в частині не вирахування судом із суми загальної заборгованості, визначеною за розпискою від 05.04.2018, суми коштів, що стягнута заочним рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області 12.12.2018, в розмірі 168 156 грн, та вважає необхідним змінити суму, визначену судом, і стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Селянського (фермерського) господарства Корнієць Віктора Леонідовича на користь позивача суму основного боргу за договорами позики від 29.10.2013, від 31.03.2014 та від 05.06.2014 в загальному розмірі 567040,93 гривні.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вважає, що розписка позикодавця від 05.04.2018 з усіма викладеними в ній істотними умовами про отримання від ОСОБА_2 грошей в сумі 10000 доларів США в рахунок погашення боргу за договором позики, та залишок боргу, який становить 41000 доларів США не свідчить про її належність окремо до жодного з укладених між сторонами договорів позики від 29.10.2013, від 31.03.2014 чи від 05.06.2014.

Вказує, що суд першої інстанції вірно зазначив, що складенням позивачем розписки від 05.04.2018 позикодавець та позичальник змінили зобов`язання з повернення боргів за договорами позики від 29.10.2013, від 31.03.2014 та від 05.06.2014 в одне позикове зобов`язання з повернення суми боргу в розмірі 41000 доларів США.

Судом першої інстанції було визначено, що сума основного боргу за договорами позики від 29.10.2013, від 31.03.2014 та від 05.06.2014 в загальному розмірі складає 30955,66 доларів США (сума боргу 41000 доларів США (станом на 05.04.2018 року) - 5000 доларів США (платіж від 26.11.2018 року) - 3584,23 доларів США (платіж від 27.12.2018 року) - 1460.11 доларів США (платіж від 18.01.2019 року) = 30955,66 доларів СІНА).

Таким чином, сума основного боргу за договорами позики від 29.10.2013, від 31.03.2014 та від 05.06.2014 в загальному розмірі в еквіваленті до гривні складає 735196,93 грн.

Проте, суд помилково не вирахував із суми існуючої заборгованості за розпискою від 05.04.2018 суму боргу, стягнутої заочним рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.12.2018 в розмірі 6480,00 доларів США (що еквівалентно 168156,00 грн).

Відповідач наголошує, що на момент складення ОСОБА_1 розписки від 05.04.2018, рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області 12.12.2018 про стягнення коштів за договором позики від 29.10.2013 в розмірі 6480,00 доларів США (що еквівалентно 168 156,00грн) не існувало.

В листопаді 2020 року рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.12.2018 про стягнення коштів за договором позики від 29.10.2013 в розмірі 6480,00 доларів США (що еквівалентно 168 156,00 грн) було виконане відповідачем у повному обсязі, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження.

Тому сума заборгованості 168156,00 гривень, яка стягнута з ОСОБА_2 на підставі рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області 12.12.2018 підлягає відрахуванню із загальної суми боргу, що була стягнута оскарженим рішенням суду.

Згідно поданої до апеляційного суду заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Шепеленко А. О., в апеляційній скарзі помилково зазначено дату заочного рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області - 12.12.2018, замість правильної - 12.02.2018, яким було стягнуто у погашення частини заборгованості за договором позики від 29.10.2013 в розмірі 6480,00 доларів США (а.с. 206 т. 2).

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає оскаржене судове рішенн законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Інші учасники справи апеляційні скарги та відзив на апеляційну скаргу не подали.

Позивач надав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 204 т. 2).

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Шепеленко А. О., яка підтримала доводи апеляційної скарги з урахуванням викладених у заяві про технічну помилку уточнень (а.с. 206 т. 2), вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

29 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 (надалі - позикодавець) та ОСОБА_2 (надалі - позичальник) укладено договір позики, відповідно до пунктів 2.1.-2.2. якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 46200 доларів США, що еквівалентно 377454 гривень за курсом (8,17 грн./долар США), за яким ПАТ КБ ПРИВАТБАНК придбаває долари США у своїх відділеннях в м. Кіровограді, станом на день укладення договору. Зазначену суму грошових коштів позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 29 жовтня 2014 року. У випадку зменшення курсу гривні по відношенню до долару США позичальник повертає позикодавцю суму гривень еквівалентну сумі 46200 доларів США за курсом, за яким ПАТ КБ ПРИВАТБАНК придбаває долари США у своїх відділеннях в м. Кіровограді, станом на день повернення позики, неустойки та збитків. Згідно п.3.1 Договору від 29.10.2013 року передача зазначеної в п.2.1 даного Договору суми грошових коштів (позики) засвідчується (підтверджується) розпискою позичальника (Т.1 а.с.7).

Передача 29 жовтня 2013 року позикодавцем позичальнику грошової суми в розмірі 46200 доларів США за договором від 29.10.2013 підтверджується розпискою ОСОБА_2 (Т.1 а.с.8).

В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 29 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (далі - поручитель), ОСОБА_2 (далі - позичальник) укладено договір поруки №1-П від 29 жовтня 2013 року згідно з підпунктом а) пункту 1.2. якого визначено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання відповідати перед кредитором за зобов`язаннями боржника, які виникають в останнього з умов Договору позики від 29.10.2013 в повному обсязі, а саме за виконання зобов`язання боржника по поверненню позики за Договором позики (Т.1 а.с.9).

29 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 та СФГ «Корнієць Віктор Леонідович» (далі - поручитель), ОСОБА_2 (далі - позичальник) укладено договір поруки №2-П за підпунктом а) пункту 1.2 умов якого визначено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання відповідати перед кредитором за зобов`язаннями боржника, які виникають в останнього з умов Договору позики від 29.10.2013 в повному обсязі, а саме за виконання зобов`язання боржника по поверненню позики за Договором позики (Т.1 а.с.10).

В подальшому право вимоги за договором позики від 29.10.2013 від ОСОБА_4 було передано позивачу ОСОБА_1 за договором про відступлення права вимоги №4 від 06 липня 2016 року (Т.1 а.с.11), про що листами було повідомлено відповідачів (Т.1 а.с.30-32).

Також, 31 березня 2014 року між ОСОБА_4 (надалі - позикодавець) та ОСОБА_2 (надалі - позичальник) укладено договір позики, відповідно до пунктів 2.1.-2.2. якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 272172 гривень, що еквівалентно 24969 доларів США 91 центів за курсом (10,90 грн./долар США), за яким ПАТ КБ ПРИВАТБАНК придбаває долари США у своїх відділеннях в м. Кіровограді, станом на день укладення договору. Зазначену суму грошових коштів позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 31 жовтня 2014 року. У випадку зменшення курсу гривні по відношенню до долару США позичальник повертає позикодавцю суму гривень еквівалентну сумі 24969 доларів США 91 центів за курсом, за яким ПАТ КБ ПРИВАТБАНК придбаває долари США у своїх відділеннях в м. Кіровограді, станом на день повернення позики, неустойки та збитків. Згідно п.3.1 Договору від 31.03.2014 року передача зазначеної в п.2.1 даного Договору суми грошових коштів (позики) засвідчується (підтверджується) розпискою позичальника (Т.1 а.с.16).

Передання позикодавцем позичальнику суми позики за Договором від 31.03.2014 року підтверджується розписками ОСОБА_2 : від 31 березня 2014 року про отримання коштів в сумі 30000 грн. (Т.1 а.с.17), яка станом на день укладення договору за визначеним договором курсом придбання доларів США складає 2752,29 доларів США; від 09 квітня 2014 року про отримання коштів в сумі 6804 доларів США (Т.1 а.с.18) та від 15 квітня 2014 року про отримання коштів в сумі 12656 доларів США (Т.1 а.с.19), на загальну суму 22212,29 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 31.03.2014 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (далі - поручитель), ОСОБА_2 (далі - позичальник) укладено договір поруки №1-П від 31 березня 2014 року згідно з підпунктом а) пункту 1.2. умов якого визначено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання відповідати перед кредитором за зобов`язаннями боржника, які виникають в останнього з умов Договору позики від 31 березня 2014 року в повному обсязі, а саме за виконання зобов`язання боржника по поверненню позики за Договором позики (Т.1 а.с.20).

31.03.2014 між ОСОБА_4 та СФГ «Корнієць Віктор Леонідович» (далі - поручитель), ОСОБА_2 (далі - позичальник) укладено договір поруки №2-П за підпунктом а) пункту 1.2 умов якого визначено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання відповідати перед кредитором за зобов`язаннями боржника, які виникають в останнього з умов Договору позики від 31 березня 2014 року в повному обсязі, а саме за виконання зобов`язання боржника по поверненню позики за Договором позики (Т.1 а.с.21).

В подальшому право вимоги за договором позики від 31 березня 2014 року, а також за договорами поруки №1-П та №2-П від 31 березня 2014 року, від ОСОБА_4 було передано позивачу ОСОБА_1 за договором про відступлення права вимоги №5 від 06 липня 2016 року (Т.1 а.с.22), про що листами було повідомлено відповідачів (Т.1 а.с.30-32).

05 червня 2014 року між ОСОБА_4 (надалі - позикодавець) та ОСОБА_2 (надалі - позичальник) був укладений договір позики (далі - Договір від 05.06.2014 року), відповідно до пунктів 2.1.-2.2. умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 5231 доларів США, що еквівалентно 62772 гривень за курсом (12 грн./долар США), за яким ПАТ КБ ПРИВАТБАНК придбаває долари США у своїх відділеннях в м. Кіровограді, станом на день укладення договору. Зазначену суму грошових коштів позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 05 листопада 2014 року. У випадку зменшення курсу гривні по відношенню до долару США позичальник повертає позикодавцю суму гривень еквівалентну сумі 5231 доларів США за курсом, за яким ПАТ КБ ПРИВАТБАНК придбаває долари США у своїх відділеннях в м. Кіровограді, станом на день повернення позики, неустойки та збитків. Згідно п.3.1 Договору від 05.06.2014 передача зазначеної в п.2.1 даного Договору суми грошових коштів (позики) засвідчується (підтверджується) розпискою позичальника (Т.1 а.с.23).

Передача 05 червня 2014 року позикодавцем позичальнику грошової суми в розмірі 5231 доларів США за Договором від 05.06.2014 підтверджується розпискою ОСОБА_2 (Т.1 а.с.24).

У забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 05 червня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (далі - поручитель), ОСОБА_2 (далі - позичальник) укладено договір поруки №1-П від 05 червня 2014 року згідно з підпунктом а) пункту 1.2. умов якого визначено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання відповідати перед кредитором за зобов`язаннями боржника, які виникають в останнього з умов Договору позики від 05 червня 2014 року в повному обсязі, а саме за виконання зобов`язання боржника по поверненню позики за Договором позики (Т.1 а.с.25).

В подальшому право вимоги за договором позики від 05 червня 2014 року, а також за договором поруки №1-П від 05 червня 2014 року, від ОСОБА_4 було передано позивачу ОСОБА_1 за договором про відступлення права вимоги №2 від 06 липня 2016 року (Т.1 а.с.26), про що листами було повідомлено відповідачів (Т.1 а.с.30-32).

Пунктами 2.5, 4.2, 5.4 договорів поруки №1-П та №2-П від 29 жовтня 2013 року, №1-П та №2-П від 31 березня 2014 року та договору поруки №1-П від 05 червня 2014 року передбачено, що поручитель заздалегідь, без подальшої додаткової згоди, надає згоду на зміну Кредитором умов основного договору, щодо зміни зобов`язань Боржника та інших умов основного договору, відповідно до умов викладених в основному договорі, або погоджених в подальшому Кредитором та Боржником. Даний договір поруки вважається припиненим, якщо Кредитор не пред`явить вимог до Поручителя протягом 20 років від дня настання строку виконання основного зобов`язання. До правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням Договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у 20 років (ст. 259 ЦК України).

Укладені договори позики містять ідентичні за своїм змістом умови, що містяться в пунктах 5.1, 6.2, 9.2, 9.5.

Пунктом 5.1 договорів позики визначено, що договір набуває чинності з моменту надання позики і діє протягом 75 років, але в будь якому випадку договір діє до моменту повного повернення позики за договором.

Згідно з пунктом 6.2 договорів позики, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу, а також пеню у розмірі 5 відсотків від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, та штраф у розмірі 54 відсотків від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 9.2 договорів позики встановлено, що позикодавець має право відступити своє право вимоги виконання зобов`язань за цим договором будь-якій особі.

У пункті 9.5 договорів позики сторони визначили (збільшили) строк позовної давності щодо виконання усіх зобов`язань за цим договором тривалістю у 20 років.

У зв`язку із порушенням позичальником зобов`язань за договорами позики ОСОБА_4 звернулась з вимогами до ОСОБА_2 про погашення заборгованості за вищевказаними договорами позики, що підтверджується листом від 31.03.2016, фіскальним чеком та повідомленням про вручення поштового відправлення (Т.1 а.с.27).

Також, внаслідок порушення зобов`язання позичальником, позикодавець ОСОБА_4 звернулась до поручителів ОСОБА_3 та СФГ «Корнієць Віктор Леонідович» з вимогою про погашення суми заборгованості за вищевказаними договорами позики згідно договорів поруки, що підтверджується листами від 31.03.2016, фіскальним чеками та повідомленнями про вручення поштового відправлення (Т.1 а.с.28-29).

Заочним рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2018 року по справі №383/702/17 (провадження №2/383/34/18) стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та СФГ « ОСОБА_3 » борг за договором позики від 29.10.2013 в розмірі 168156 грн, та борг за договором позики від 06.12.2013 в розмірі 91344 грн (Т.1 а.с. 12-15).

Згідно наданого позивачем розрахунку залишок боргу за договором позики від 29.10.2013 станом на 04.12.2019 за вирахуванням стягнутого вказаним судовим рішенням боргу в сумі 168156 грн, яку позивач оцінив у 6480 доларів США, складає 39720 доларів США (Т.1 а.с.3).

Згідно розписки позивача від 05.04.2018 ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 гроші в сумі 10000 доларів США в рахунок погашення боргу за договором позики (займу). Залишок боргу становить 41000 доларів США (Т.1 а.с.108).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Частина перша та друга статті 207 ЦК України передбачають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не пише факту укладення договору, але й факту передачі грошової сумі позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежне від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до частин першої-третьої статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до приписів статті 639 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Факт існування між сторонами договірних відносин щодо надання грошових коштів у борг знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, та не заперечувалося сторонами.

Згідно з частиною другої статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

За змістом статті 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням.

Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (статті 1047 цього Кодексу).

Пунктами 8.1 договорів позики від 29.10.2013, від 31.03.2014 та від 05.06.2014 передбачено, що умови Договору мають однакову юридичну силу для сторін і можуть бути змінені та/чи доповнені за взаємною згодою сторін з обов`язковим складенням письмового документу.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що оскільки на день складання ОСОБА_1 розписки від 05.04.2018 у ОСОБА_2 існували невиконані зобов`язання по трьох договорах позики від 29 жовтня 2013 року, від 31 березня 2014 року та від 05 червня 2014 року, проте у цій розписці позивач не зазначив реквізити договору, за яким отримав кошти в сумі 10000 доларів США, залишок боргу за яким складає 41000 доларів США, чи іншим чином не конкретизував договір, за яким отримав кошти, а окремо за кожним із зазначених договорів залишок боргу становить менше ніж 41000 доларів США, то вказаною розпискою було підтверджено часткове виконання ОСОБА_2 своїх боргових зобов`язань у загальному обсязі за спірними договорами позики від 29 жовтня 2013 року, від 31 березня 2014 року та від 05 червня 2014 року, і залишок боргу на 05.04.2018 складав 41000 доларів США. Отже, розписка позикодавця від 05.04.2018 є тим письмовим документом, що передбачений пунктами 8.1 договорів позики від 29.10.2013, від 31.03.2014 та від 05.06.2014, якими сторони змінили умови цих договорів, визначивши загальну суму заборгованості в розмірі 41000 доларів США.

Відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі визнає наявність непогашеної заборгованості перед ОСОБА_1 , проте не погоджується із висновком суду щодо відсутності підстав для відрахуванням із суми існуючої заборгованості за розпискою від 05.04.2018 суми боргу, стягнутої заочним рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2018 року в розмірі 168156 грн, посилається на те, що на момент написання вказаної розписки рішення суду не існувало.

Ці доводи відповідача ОСОБА_2 є безпідставними, грунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що заочним рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2018 року у цивільній справі №383/702/17 (провадження №2/383/34/18) задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , СФГ « Корнієць Віктора Леонідовича » про стягнення боргу. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та СФГ «Корнієць Віктора Леонідовича» борг за договором позики від 29.10.2013 в розмірі 168156 грн, та борг за договором позики від 06.12.2013 в розмірі 91344 грн (Т.1 а.с. 12-15).

Суд першої інстанції дослідив обставини та докази, на які посилалась сторона відповідача щодо підстав для зменшення заявленої позивачем до стягнення суми боргу, і обгрунтовано виснував про відсутність підстав для вирахування із суми існуючої заборгованості за розпискою від 05.04.2018 суми боргу, що стягнута на підставі заочного рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.02.2018 року, оскільки зазначена розписка про залишок боргу в сумі 41000 доларів США, яка складена ОСОБА_1 після набрання законної сили вказаним судовим рішенням у цивільній справі №383/702/17 (провадження №2/383/34/18), не містить такої умови. Стягнута за результатом вирішення спору щодо заборгованості сума 168156 грн сплачена ОСОБА_2 в порядку виконання судового рішення у іншій справі.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. І. Чельник

В. В. Черненко