ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2021 року

м. Харків

справа № 634/331/20

провадження № 22-ц/818/3020/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач приватне акціонерне товариство «Сахновщинське імені М.О. Ключки»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Сахновщинське імені М.О. Ключки» на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 29 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Єрьоміної О.В. (повний текст рішення складений 2 лютого 2021 року),

УСТАНОВИВ:

Двадцять шостого лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, після зменшення вимог якого у травні 2020 року (т.1 а.с. 86) просив стягнути з приватного акціонерного товариства «Сахновщинське ім. М.О. Ключки» (надалі Товариство) на його користь орендну плату за договором оренди землі № б/н від 20.02.2007 у розмірі 4767,55 грн за 2018 рік; 19676,32 грн за 2019 рік та пеню за прострочення сплати орендної плати у розмірі 343,93 грн за 2018 рік, у розмірі 100,35 грн. - за 2019 рік; розірвати договір оренди земельної ділянки кадастровий № :06:000:0289, загальною площею 8, 4650 га від 20.02.2007, укладений між ним та публічним акціонерним товариством (надалі ПАТ) «Племінний завод ім. 20-річчя Жовтня» (ПрАТ «Сахновщинське ім. М.О. Ключки»), державна реєстрація від 17.09.2008 № 17, та додаткову угоду про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки № б/н від 21.09.2017, номер запису про інше речове право: № 32626450 від 24.01.2019; стягнути з Товариства сплачений ним судовий збір і витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування послався на те, що ОСОБА_2 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії ЯД № 045787 належала земельна ділянка, кадастровий № :06:000:0289, загальною площею 8,4650 га (надалі Земельна ділянка).

20.02.2007 ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Племінний завод ім. 20-річчя Жовтня» (правонаступником якого є Товариство) договір оренди земельної ділянки № б/н, строком на 10 років.

Після смерті ОСОБА_2 . Земельна ділянка на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2010 перейшла у власність ОСОБА_1 .

У Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно міститься запис № 32626450 від 24.01.2019 про реєстрацію Додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки № б/н від 21.09.2017, строк дії якого встановлено до 17.09.2034, орендодавцем Земельної ділянки зазначений позивач у справі, ОСОБА_1 .

Використовуючи належну позивачу Земельну ділянку на підставі договору оренди землі № б/н від 20.02.2007 та додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки № б/н від 21.09.2017, номер запису про інше речове право: № 32626450 від 24.09.2017, якою, у тому числі, збільшений розмір орендної плати, Товариство не сплачувало орендну плату за користування нею за 2018, 2019 роки.

Товариство сплатило частково заборгованість по орендній платі, а саме, за 2018 рік виплатило ОСОБА_1 3500 грн орендної плати. Але за 2018-2019 роки Товариство допустило систематичну несплату орендної плати, тому з нього належить стягнути заборгованість за вказаний період та розірвати договір оренди земельної ділянки. Також умовами спірного договору оренди землі передбачена сплата пені у розмірі 0,01 % від грошової вартості орендної плати за кожен день прострочення платежу, яка також підлягає стягненню з відповідача.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 29 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. З Товариства на користь ОСОБА_1 стягнута орендна плата за договором оренди землі № б/н від 20.02.2007 та за додатковою угодою про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки № б/н від 21.09.2017, номер запису про інше речове право: № 32626450 від 24.01.2019: за 2018 рік - у розмірі 1864 грн. 34 коп., за 2019 рік - у розмірі 19676 грн. 32 коп., а також пеню за прострочення сплати орендної плати за 2018 рік у розмірі 77 грн. 56 коп., за 2019 рік - 100 грн. 35 коп., а всього 21718 грн. 57 коп. Розірваний договір оренди Земельної ділянки № б/н від 20.02.2007, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Племінний завод ім. 20-річчя Жовтня» (Товариство), державна реєстрація від 17.09.2008 № 17, та додаткову угоду про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки № б/н від 21.09.2017, укладену між ОСОБА_1 та Товариством, номер запису про інше речове право: № 48030049 від 24.01.2019. Стягнуто з Товариства на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1681 грн 60 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн., що в сумі склало 3681 грн 60 коп.

Судове рішення мотивовано тим, що наявними у матеріалах справи доказами доведено, що Товариство частково не виплатило на користь ОСОБА_4 орендну плату за 2018 рік та повністю не сплатило орендну плату за 2019 рік. Згідно з діючим законодавством та усталеною практикою Верховного Суду систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, є підставою для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Оскільки систематичне порушення Товариством умов договору оренди Земельної ділянки позивача доведене, договір та додаткову угоди слід розірвати. При цьому з Товариства слід стягнути заборгованість з орендної плати за 2018-2019 роки та пеню за прострочення її сплати.

В апеляційній скарзі Товариство, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав установленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що орендну плату за договором оренди Земельної ділянки від 20.02.2007 та додатковою угодою до нього від 21.09.2017 Товариство на користь ОСОБА_1 сплачувало в повному обсязі та вчасно. Так, договором оренди орендна плата була встановлена у розмірі 1716 грн 54 коп. Але на виконання Указу Президента України від 19.08.2008 «Про невідкладні щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» плата за користування Земельною ділянкою виплачувалась власнику у розмірі 2574 грн 54 коп. Після набрання чинності додатковою угодою до договору оренди Земельної ділянки 24.01.2019 розмір орендної плати був збільшений у зв`язку зі збільшенням нормативної грошової оцінки Земельної ділянки. Виходячи з наведених положень, а також з урахуванням коефіцієнтів індексацій за період з 2007 по 2019 рік Товариство мало сплатити на користь ОСОБА_5 , а потім і ОСОБА_1 79 209 грн 61 коп. орендної плати. Згідно з довідкою, складеною бухгалтерією Товариства, за вказаний період за користування Земельною ділянкою було сплачено 90 162 грн 69 коп., тобто переплата за договором оренди Земельної ділянки склала 10 953 грн 8 коп. Чинне цивільне законодавство не забороняє виконання боржником зобов`язань за майбутній період, ОСОБА_1 проти отримання грошових коштів у більшому розмірі, ніж визначено договором, не заперечував, отже, прийняв виконання Товариством зобов`язань за майбутній період. Тому суд помилково дійшов висновку про невиконання Товариством умов договору по сплаті орендної плати.

Суд помилково не перевірив усіх розрахунків між власником Земельної ділянки та Товариством за весь час дії договору оренди Земельної ділянки за період з 2008 року по 2019 рік, а обмежився лише 2018-2019 роками.

Також суд обмежував доступ Товариства до правосуддя, посилаючись на низьку швидкість інтернету та неможливість проводити судові засідання в режимі відеоконференції.

ОСОБА_6 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , у відзиві проти задоволення апеляційної скарги Товариства заперечила. Вказала, що у якості доказів сплати орендної плати за оспорюваним договором оренди Земельної ділянки від 20.02.2007 Товариство надало відомості та списки на видачу продукції пайщикам. Але за умовами укладеного договору оренди передача продукції та надання послуг в рахунок оплати орендної плати мала оформлюватися відповідними актами. Тому надані відповідачем докази не є належними. Надані Товариством відомості не містять достатньої інформації стосовно того, на виконання яких договорів видавалася продукція, за користування якими земельними ділянками, не вказані ідентифікаційні відомості щодо осіб, які отримували цю продукцію. Також відомості не містять грошового еквіваленту виданої продукції. Довідка про доходи, нараховані та виплачені від здачі земельної частки (паю) в оренду, також не може бути належним доказом, оскільки складена Товариством при підготовці до судового розгляду. Умови спірного договору оренди та додаткової угоди не містять положень про можливість виплати орендної плати наперед. Також Товариство не довело сплати за 2018-2019 роки податків і зборів, як обов`язкових платежів. Твердження апелянта про обмеження його доступу до правосуддя не відповідають дійсності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом установлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯД 045787 належала земельна ділянка площею 8,4650 га, розташована на території Сахновщинської селищної ради Харківської області, кадастровий №:06:000:0289 (т.1 а.с.21).

20.02.2007 ОСОБА_2 уклав з ВАТ «Племзавод ім. 20-річчя Жовтня», правонаступником якого є Товариство, договір оренди землі № б/н (надалі Договір оренди), строком на 10 років, зареєстрований у відділі державної реєстрації Сахновщинського району Харківської області 17.09.2008 за № 17 (т.1 а.с.22).

Пунктом 30 Договору оренди передбачено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Пунктом 5 Договору оренди визначено, що розмір орендної плати складає 2 % від нормативної грошової оцінки і становить 1 716 грн 60 коп. Орендна плата виплачується в такі строки: ранні зернові по закінченню жнив, а все інше до кінця року. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки визначена Договором оренди у - 85 830 грн.

Пунктом 27 Договору оренди визначено, що у разі несвоєчасної або неповної сплати орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі 0,01 % від грошової вартості орендної плати за кожен день прострочки.

Як убачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2010 спадкоємцем майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син ОСОБА_1 (т.1 а.с.23).

У статті 792 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються спеціальним законом.

На час підписання Договору оренди, 20.02.2007, частина друга статті 124 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

У частині другій статті 125 ЗК України вказано, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Вимога про те, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону, передбачена у частині другій статті 126 ЗК України.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України № 161-XIV від 06.10.1998 «Про оренду землі» (надалі Закон № 161-XIV) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

У статті 13 Закону № 161-XIV надано визначення договору оренди землі. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 цього Закону № 161-XIV).

Згідно зі статтею 18 названого Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 20 Закону № 161-XIV передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України. Вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним. Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі.

Права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як передбачено статтями 18, 20 Закону № 161-XIV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Верховний Суд України вказував, що поняття «момент укладення договору» та «момент набрання чинності договором оренди земельної ділянки» різняться змістовим наповненням, а також можуть відрізнятися у часі, про що зазначено і у мотивувальних частинах постанов від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13) та від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15-ц (провадження № 6-643цс16).

У ЦК України передбачено як визначення строку, так і початку перебігу строку та його закінчення.

Статтею 252 ЦК України вказано, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 253 ЦК України).

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина перша статті 254 ЦК України).

Переважна більшість правовідносин, які урегульовані нормами цивільного законодавства, є відносинами, у яких забезпечується правомірна поведінка їх суб`єктів та нормальна реалізація ними суб`єктивних прав і виконання суб`єктивних обов`язків.

Тому і строки у таких правовідносинах є строками здійснення суб`єктивних цивільних прав та виконання обов`язків.

Це загальне правило закріплено у статті 631 ЦК України, зокрема що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Разом з тим у частині третій вказаної статті обумовлено, що сторони можуть установити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Момент укладення договору передбачений у статті 640 ЦК України і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства.

У спеціальному Законі № 161-XIV вказано, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18).

Можна зробити висновок, що сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства.

Разом з тим, якщо сторони не вказали про час (термін, календарну дату, подію) початку перебігу та закінчення строку договору, діють загальні правила, передбачені спеціальним Законом № 161-XIV, який прямо встановлював, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації.

Отже, для визначення початку перебігу та закінчення строку дії саме цього договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.

Такі висновки щодо набрання чинності договором оренди земельної ділянки зроблено у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15-ц (провадження № 6-643цс16), у мотивувальній частині якої міститься роз`яснення аналогічного розуміння правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13).

Метою укладення будь-якого цивільного правочину є отримання певних правових наслідків через реалізацію сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Правочин, укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, є фіктивним.

Разом з тим реалізувати свої суб`єктивні права та обов`язки сторони договору оренди земельної ділянки можуть лише після державної реєстрації такого договору.

Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України, у редакції, яка була чинною як на час укладення Договору оренди, так і на момент його державної реєстрації, визначено момент, коли договір, який підлягав державній реєстрації, є укладеним, а саме: договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (частина друга статті 631 ЦК України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини третьої статті 640 ЦК України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше, відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України.

Вказаний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19).

Оскільки державна реєстрація Договору оренди була здійснена 17.09.2008, і укладений договір був на 10 років, Договір оренди землі діяв з 18.09.2008 до 18.09.2018 включно.

21.09.2017 між ОСОБА_1 та ПАТ «Племзавод ім. 20-річчя Жовтня», правонаступником якого є Товариство, була укладена додаткова угода (надалі Додаткова угода) про поновлення дії договору оренди земельної ділянки (державна реєстрацію від 17.09.2008 № 17), якою внесені зміни до Договору оренди (т.1 а.с.24).

Пунктом другим Додаткової угоди розмір нормативної грошової оцінки належної ОСОБА_1 . Земельної ділянки встановлений у розмірі 275 585 грн 4 коп. Строк дії договору встановлений - 17 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк.

Цим же пунктом змінений розмір орендної плати у формі та розмірі, а саме, орендна плата встановлена у розмірі 7,44 % від нормативної грошової оцінки землі і становить 20 503 грн 53 коп. З орендної плати утримується податок на прибуток у розмірі 18% та військовий збір у розмірі 1,5 %. Орендна плата виплачується в такі строки: ранні зернові по закінченню жнив, а все інше до кінця року.

В Додатковій угоді вказано, що вона є невід`ємною частиною Договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 17.09.2008 № 17) та набирає чинності після підписання її сторонами та державної реєстрації (т. 1 а.с. 24).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.10.2019 вбачається, що державна реєстрація іншого речового права Додаткової угоди про поновлення дії договору оренди земельної ділянки від 21.09.2017 відбулася 24.01.2019, номер запису про інше речове право 32626450 (т.1 а.с. 25).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що змінений розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки мав прийматися до уваги при обрахуванні розміру орендної плати за 2019 рік. У 2018 році розмір орендної плати визначався за умовами Договору оренди до внесення до нього змін Додатковою угодою.

За змістом статті 21 Закону № 161-XIV розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону № 161-XIV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

За положеннями частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12 та від 28 вересня 2016 року № 6-977цс16 (підтверджена постановою об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року № 61-41932сво).

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У своїй апеляційній скарзі Товариство зазначає, що не зважаючи на визначення пунктом 5 Договору оренди розміру орендної плати у 2 % від нормативної грошової оцінки, що становило 1 716 грн 60 коп (85 830*2%), Товариство сплачувало ОСОБА_1 орендну плату у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки на виконання пункту 1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», що складало 2 574 грн 90 коп. (85830*3%).

Пунктом 6 Договору оренди визначено, що обчислення розміру орендної плати та податковий налог за землю здійснюється з урахуванням зміни коефіцієнтів індексацій, визначених законодавством.

Відповідно до ст. 288 Податкового кодексу України (надалі ПК України) підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

При цьому розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4 статті 288 ПК України).

За приписами статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = [І - 10]:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін не перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

З усіх наведених вище положень ПК України та Закону України "Про оренду землі" вбачається, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений в договорі оренди. ПК України передбачає порядок визначення орендної плати за землю, а тому саме договором оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.03.2018 у справі № 916/3236/16, від 01.10.2018 у справі № 916/3233/16.

Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, проте механізм їх застосування є різними як за правовим змістом так і за суб`єктами застосування. Зокрема, індексація нормативної грошової оцінки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, із застосуванням певної методики (стаття 289 ПК України). Більше того, різні числові показники індексації нормативної грошової оцінки та індексу споживчих цін за 2016, 2017, 2018 роки підтверджують відмінність цих двох показників.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (абзац 3 статті 21 Закону № 161-XIV). Отже, за загальним правилом індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено у договорі оренди. Індексація ж нормативної грошової оцінки має використовуватися, як правило, для визначення розміру земельного податку за відсутності договору оренди земельної ділянки.

Якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до наведеної норми Закону (індексується лише орендна плата).

З тексту укладеного між сторонами Договору оренди вбачається, що вони перебачили обчислення орендної плати та податкового налогу за землю з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки.

Листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 22-28-0.22-125/2-19 від 04.01.2019 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель» визначено, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 1996 рік - 1,703, 1997 рік - 1,059, 1998 рік - 1,006, 1999 рік - 1,127, 2000 рік - 1,182, 2001 рік - 1,02, 2005 рік - 1,035, 2007 рік - 1,028, 2008 рік - 1,152, 2009 рік - 1,059, 2010 рік - 1,0, 2011 рік - 1,0, 2012 рік - 1,0, 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249, 2015 рік - 1,433 (крім сільськогосподарських угідь) та 1,2 для сільськогосподарських угідь (рілля, перелоги, сіножаті, пасовища, багаторічні насадження), 2016 рік - для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) - 1,0, для земель несільськогосподарського призначення - 1,06, 2017 рік - 1,0, 2018 рік - 1,0.

Враховуючи викладені коефіцієнти та визначений Податковим кодексом України порядок обчислення орендної плати з урахуванням вказаних індексів, а також те, що з Договору оренди вбачається, що грошова нормативна оцінка земельної ділянки відповідача проводилась у 2007 році, розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки для визначення розміру орендної плати ОСОБА_1 у 2018 році складе 207 072 грн 46 коп. (85830*(1,152* 1,059* 1,0* 1,0* 1,0* 1,0 * 1,249* 1,2 * 1,0* 1,0)).

Виходячи з викладеного, розмір орендної плати, який підлягав виплаті на користь ОСОБА_1 у 2018 році склав 6212 грн 17 коп. (207072,46*3%). Суд першої інстанції правильно визначив зазначений розмір орендної плати в оскаржуваному рішенні.

Товариство не заперечувало, що у 2018 році нарахувало ОСОБА_1 орендну плату в розмірі 4617 грн 65 коп., утримало з них 1117 грн 65 коп., а виплатило 3500 грн (т.1 а.с. 201-202, 65-66). Отже, заборгованість Товариства перед ОСОБА_1 з орендної плати за 2018 рік склала 1594 грн 52 коп. (6212,17-4617,65).

Для обрахунку орендної плати ОСОБА_1 за 2019 рік необхідно виходити з даних Додаткової угоди, а саме, з нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 275585 грн 4 коп. та ставки орендної плати 7,44%. Отже, за 2019 рік Товариство мало виплатити ОСОБА_1 20 503 грн 53 коп. Матеріалами справи доведено, що орендна плата за 2019 рік позивачу взагалі не виплачувалася.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з огляду на доведеність матеріалами справи сплату орендної плати за Договором оренди за 2018 рік Товариством не в повному обсязі, несплату орендної плати за 2019 рік взагалі, зазначена заборгованість підлягає стягненню з Товариства на користь ОСОБА_1 .

Оскільки пункт 27 Договору оренди встановлює відповідальність Товариства у вигляді пені за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату орендної плати, колегія суддів погоджується також з визначеним судом першої інстанції розрахунком пені за прострочення відповідачем виплати орендної плати за 2018-2019 роки та з необхідністю її стягненню. Колегія суддів також погоджується з тим, що ОСОБА_1 довів систематичну несплату Товариством на його користь орендної плати та наявність у зв`язку з цим підстав для розірвання Договору оренди та Додаткової угоди до нього.

Колегія суддів не погоджується з доводом апеляційної скарги про те, що матеріалами справи доведена сплата ОСОБА_2 , а потім і його правонастпунику ОСОБА_1 , за 2007-2019 роки орендної плати за Договором оренди в розмірі більшому, ніж було передбачаено договором, тобто сплата орендної плати наперед.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

При цьому боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 531 ЦК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

З наданих Товариством доказів (т.1 а.с. 137-202) не вбачається, що при виплаті орендної плати за Договором оренди за період з 2008 по 2018 рік Товариство та ОСОБА_2 , а потім і ОСОБА_1 , досягали домовленості щодо виплати орендної плати наперед. Хоча ОСОБА_1 і не заперечував проти виплати йому орендної плати в розмірі більшому, ніж визначено Договором оренди, але за відсутності між сторонами домовленості про те, що сплачені кошти є орендною платою за період, що ще не настав, не можливо вважати таку виплату виконання боржником зобов`язання достроково.

Інші доводи апеляційної скарги Товариства про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції не свідчать. Тому апеляційна скарга Товариства підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Сахновщинське імені М.О. Ключки» залишити без задоволення.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 29 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 28 серпня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук