Справа № 159/3237/20 Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І. М.
Провадження № 22-ц/802/1527/21 Категорія: 39 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» 07.07.2020 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 підписав заяву №: б/н від 01.10.2010, згідно з якою відповідачу відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом; надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 21 000 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, що викладені на банківському сайті, складають між сторонами договір про надання банківських послуг (далі договір). Відносини між сторонами регулюються договором про надання банківських послуг. Він як банк публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг, що є публічною офертою, містять умови та правила надання послуг його клієнтам. Покликаючись на ч. 1 ст. 634 ЦК України, зазначає, що формулярами та стандартними формами є саме Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, що викладені на його банківському сайті, згідно з якими обслуговується відповідач. Покликаючись на ч. 1 ст. 1066, ч. ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України, зазначає, що 01.10.2010 відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», чим підтверджується той факт, що відповідач був повністю поінформований про умови кредитування у письмовій формі. Він свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та у межах встановленого кредитного ліміту. Покликаючись на ст. ст. 510, 526, 1 054, 610, 629, ч. 2 ст. 625 ЦК України, зазначає, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитом і станом на 08.06.2020 виникла заборгованість в сумі 30 289 грн 38 коп., що складається з 20 823 грн 64 коп. заборгованості за тілом кредиту в т. ч.: - 20 823 грн 64 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту; -7 547 грн заборгованості за простроченими відсотками; - 500 грн штраф (фіксована частина); - 1 418 грн 54 коп. штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням його законних прав та інтересів. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь 30 289 грн 38 коп. боргу та судові витрати у справі.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Позивач подав апеляційну скаргу на зазначене рішення. Вважає, що рішення ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав анкету-заяву, відповідно до якої заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», тарифами складає договір про надання банківських послуг. Отже, сторонами при укладенні кредитного договору досягнуто згоди щодо всіх умов кредитного договору. Відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку. Після отримання картки та ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, відповідач вчинив дії щодо проведення її активації, користувався карткою та отримував кредитні кошти. Платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченною. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20 823,64 грн, яка складається з двох складових, а саме: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 20823,64 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити повністю.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що розрахунок заборгованості сам по собі не може бути належним, достовірним доказом. У виписці по рахунку зазначено багато операцій, які не передбачені анкетою-заявою, як то автоматичнее списання відсотків, страхові платежі, страхування кредитного ліміту, тобто на нульове тіло кредиту проводяться вказані нарахування, які потім штучно перетворються у прострочене тіло кредиту. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку» ОСОБА_1 01 жовтня 2010 року під підпис підтвердила свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, умовами обслуговування та кредитування складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Вказана анкета-заява містить у собі лише особисті дані відповідача. Будь-яких даних про суму кредиту, відсоткову ставку за користування кредитом, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, конкретного виду кредитної картки Універсальна, яку бажає отримати заявник, дати її видачі та строку дії, анкета-заява не містить.

Як стверджено наданим Банком розрахунком, боржник свого зобов`язання за договором не виконав. Так, позивач вважає, що станом 08.06.2020 виникла заборгованість в сумі 30 289 грн 38 коп., що складається з 20 823 грн 64 коп. заборгованості за тілом кредиту в т. ч.: - 20 823 грн 64 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, у тому числі: - 7 547 грн заборгованості за простроченими відсотками; - 500 грн штраф (фіксована частина); - 1 418 грн 54 коп. штраф (процентна складова).

Банк надав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду від 01.10.2010, що містить підпис відповідача.

До позовної заяви додано копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256.

Суд першої інстанції врахував, що відповідач ухилився від участі у експертизі засобом непроведення оплати її вартості, хоча сам подавав заяву про призначення такої експертизи, але підстав для визнання факту, що текст вказаної вище анкети-заяви від 01.10.2010, довідки про умови кредитування від 01.10.2010 відповідачем не підписано, що ці документи є недопустимими доказами у справі, немає.

Відповідно до довідки позивача, відповідач отримував кредитні картки: №№: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , строк дії останньої по листопад 2022 року.

Як зазначено у довідці про умови кредитування від 01.10.2010 кредитними коштами, наданими позивачем, відповідач мав користуватись з використанням кредитної картки на умовах оплатності. У довідці про умови кредитування базова відсоткова ставка за користування кредитним коштами сторонами зазначена та, відповідно, сторонами погоджена, у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості, тобто, 30% річних; з комісією, нарахуванням інших платежів.

Позивачем подано суду розрахунки загальної заборгованості відповідача за кредитним договором за станом на 31.08.2015, 30.09.2019, 08.06.2020, а також виписку за кредитним договором за станом на 10.06.2020.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, до 01.09.2014 позивач нараховував відповідачеві до сплати відсотки за тією ставкою, про яку сторони домовились і яка відображена у довідці про умови кредитування 2,5%. Однак з 01.09.2014 до 31.03.2015 позивач нараховував відповідачеві відсотки за збільшеною ставкою 2,9%; а з 01.04.2015 за ставкою 3,6%.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що так як за період: з 01.01.2015 до 01.04.2015 позивач нарахував відповідачеві відсотки за збільшеною ставкою 2,9% у загальній сумі 1 743 грн 78 коп. замість суми 1 503 грн 25 коп. з врахуванням погодженої сторонами ставки 2,5%, то зайво нарахованою у цей період сумою відсотків є сума 240 грн 53 коп.; з 01.04.2015 до 23.05.2017 позивач нарахував відповідачеві відсотки за збільшеною ставкою 3,6% у загальній сумі 9 990 грн 78 коп. замість суми 6 938 грн 04 коп. з врахуванням погодженої сторонами ставки 2,5%, то зайво нарахованою у цей період сумою відсотків є сума 3 052 грн 74 коп.; з 01.06.2017 до 01.05.2020 позивач нарахував відповідачеві відсотки за збільшеною ставкою 3,6% у загальній сумі 41 113 грн 61 коп. замість суми 28 551 грн 12 коп. з врахуванням погодженої сторонами ставки 2,5%, то зайво нарахованою у цей період сумою відсотків є сума 12 562 грн 49 коп., а всього за період з 01.01.2015 по 01.05.2020 15 855 грн 76 коп.

Крім того, за даними виписки за кредитним договором, відповідач з 01.09.2014 продовжував користуватись кредитними коштами банку, однак, повертав їх (у т. ч. у повному обсязі) і, зокрема, станом на 23.05.2017, 01.06.2017 заборгованості за кредитом відповідач перед позивачем не мав взагалі.

З 01.06.2017 відповідач отримав у користування 23 932 грн 25 коп. кредитних коштів, а повернув позивачеві 63 632 грн 59 коп., провівши, таким чином, з врахуванням зайво нарахованих позивачем 15 855 грн 76 коп. відсотків, повний розрахунок за кредитним договором.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не навів свій розрахунок заборгованості, так як це спростовується вищевикладеним.

Доводи позивача про існування станом на 08.06.2020 між сторонами невиконаних кредитних правовідносин суд вважає такими, що знайшли не своє підтвердження у судовому засіданні, не доведені достатніми доказами.

Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі і розумів відповідач, підписуючи заяву, та відповідно, чи брав він на себе викладені у них зобов`язання, позивачем суду не надано.

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (01 жовтня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07 липня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

В даній справі відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді укладення кредитного договору, сплату процентів за користування коштами, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, є правильним.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2021 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді