Провадження № 2/761/4719/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Дарменко В.В.

представника позивача: ОСОБА_2

представника третьої особи: Багатченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Слов`янський дім ФПУ" про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 р. ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (відповідач), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Слов`янський дім ФПУ", в якому позивач просив скасувати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 №830/17/012/009-17 від 26.05.2017 року, виданих Департаментом містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Позовну заяву мотивовано тим, що позивач є власником земельної ділянки, кадастровий номер :91:109:0177, по АДРЕСА_1 , та будинку, який розташований на ній.

19.03.2018 р. позивач дізнався, що 26.05.2017 р. відповідач видав (зареєстрував) містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 №830/17/012/009-17. Позивач вважає вказане рішення таким, що порушує його права, оскільки:

- земельна ділянка по АДРЕСА_2 віднесена до території громадских будівель та споруд з відповідним функціональним призначенням для містобудівних потреб, а таму не дозволяється розміщення житлової забудови, у тому числі багатофункціональних комплексів із житловими приміщення (будинками);

- вказаним будівництвом створюється загроза пошкодження або руйнування майна позивача, оскільки земельні ділянки по АДРЕСА_2 розташовані в зсувонебезпечній зоні м. Києва;

- вказане рішення суперечить ДБН 360-92**, воно призведене до порушення норм щодо щільності населення, санітарних відступів між будівлями, норм щодо збереження зелених зон;

- земельна ділянка позивача внаслідок будівництва може опинитись в тіні майбутньої забудови.

Позивач вважає, що рішенням відповідача порушується його право на мирне володіння та користування майнам, оскільки створюється небезпека (загроза) пошкодження або руйнування майна та створюються обставини для обмеження його прав щодо експлуатації та обслуговування житлового будинку.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

В запереченні представник третьої особи звертає увагу на відсутність порушень норм чинного законодавства та прав позивача. Підстави для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень у відповідача були відсутні. Третя особа надана всі необхідні документи для отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 №830/17/012/009-17. Чинним законодавством не передбачено обов`язку скасування містобудівних умов та обмежень. (а.с. 93-100 т.1)

У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позову, оскільки єдиною підставою для прийняття рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень законодавець визначив невідповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Наміри замовника щодо забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а саме будівництво багатофункціонального комплексу, відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні - Генеральному плану. Крім цього, містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, вони призначені виключно для встановлення вимог, які мають бути враховані при подальшому проектуванні об`єктів містобудування. Крім того, вважають, що права позивача оскаржуваними містобудівними умовами та обмеженнями не порушуються. (а.с. 104-109 т.1)

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. (а.с. 163-167 т.1)

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 20 червня 2019 року рішення суду першої інстанції залишив без змін. (а.с. 210-215 т.1)

Постановою Верховного Суду від 11.11.2020 р. рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі № 826/14406/18 - скасовано і закрито провадження по справі. (а.с. 26-35 т.2)

Ухвалою Верховного Суду від 02.12.2020 р. справу №826/14406/18 передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва. (а.с. 46-48 т.2)

Ухвалою судді від 21.12.2020 року було призначено підготовче засідання із викликом сторін.

Ухвалою суду від 07.07.2021 р. закрито підготовче провадження у цивільній справі №826/14406/18, призначено її судовий розгляд по суті.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи заперечив щодо задоволення позову.

За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, вислухавши думку присутніх учасників процесу, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер :91:109:0177, та житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с. 10,11)

Товариство з обмеженою відповідальністю "Слов`янський дім ФПУ" (далі - третя особа) звернулося до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач) через Центр надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з заявою про надання містобудівних умов та обмежень від 18.05.2017, до якої були додані: договір оренди земельної ділянки; копії правовстановлюючих документів на нерухоме майно; копія статуту; ситуаційний план (схема) щодо місцезнаходження земельної ділянки; викопіювання з топографо-геодезичного плану МІ :2000; черговий кадастровий план (витяг із земельного кадастру); фотофіксація земельної ділянки (з оточенням); містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об`єктами будівництва.

На підставі зазначеної заяви третій особі та інвестору - ТОВ «БК Девелопмент» відповідачем були видані містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 для реконструкції будівель та споруд під багатофункціональний комплекс від 26.05.2017 № 830/17/012/009-17. (а.с. 110-131 т.1)

Зазначені містобудівні умови містять два розділи, один з яких - «Загальні дані», який включає в себе опис об`єкта та основні техніко-економічні показники об`єкту будівництва. Другий розділ - «Містобудівні умови та обмеження» передбачають встановлені для третьої особи обмеження, які мають бути враховані при проектуванні будівництва третьою особою.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності, що спрямовані на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, встановлює Закон № 3038-VI.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 2 Закону № 3038-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 1 Закону № 3038-VI, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону № 3038-VI, вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

Частиною п`ятою статті 26 Закону № 3038-VI встановлено, що проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до частин першої, третьої - п`ятої, сьомої статті 29 Закону № 3038-VI основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви.

Рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Процедуру надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст (станом на час виданні оспорюваних містобудівних умов) визначав Порядок № 109

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 109 містобудівні умови та обмеження є основною складовою вихідних даних. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому Законом № 3038-VI.

Згідно з пунктом 2.4 Порядку № 109 розгляд заяви, надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх видачі здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури у порядку, встановленому Законом № 3038-VI. Підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні. Відмова у видачі містобудівних умов та обмежень або внесення змін до них з відповідним обґрунтуванням надається уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, визначений пунктом 2.1 цього розділу.

Отже, на підставі наведених вище положень частини п`ятої статті 29 Закону № 3038-VI та пункту 2.4 Порядку № 109 єдиною підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Водночас у разі відсутності невідповідності намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні у спеціально уповноваженого органу містобудування та архітектури виникає обов`язок видати заявнику містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суду від 05.06.2019 р. у справі № 522/6069/14-а

Стаття 19 Земельного кодексу України визначає, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

За змістом ч.5 ст. 20 Земельного кодексу України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Згідно ст. 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Статті 40-42 Земельного кодексу України визначають види використання земельної ділянки в межах категорії земель житлової та громадської забудови, а саме: а) земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва; б) земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва, які надаються . житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам; в) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності.

З Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської місткої ради від 28.03.2002 №370/1804, вбачається, що земельна ділянка, щодо якої видано оспорювані умови, за функціональним призначенням належить до території громадської забудови, що підтверджується Фрагментом схеми функціонального зонування території за чинною містобудівною документацією.

Додатком А ДБН В.2.2-9-99 "Громадські будинки та споруди" визначено, що громадські будинки і споруди - загальна назва будинків і приміщень, які призначені для розміщення закладів, підприємств, організацій тощо, які надають послуги (обслуговують фізичних осіб (населення) або юридичних осіб (громаду та державу).

Відповідно до п. 2.1, 2.2 ДБІІ 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» 2.1 Територія міста за функціональним призначенням і характером використання поділяється на сельбищну, виробничу, в тому числі зовнішнього транспорту, і ландшафтно-рекреаційну. До сельбищної території входять ділянки житлових будинків, громадських установ, будинків і споруд, у т.ч. навчальних, проектних, науково-дослідних та інших інститутів без дослідних виробництв, внутрішньоселищна, вулично-дорожна і транспортна мережа, а також площі, парки, сади, сквери, бульвари, інші об`єкти зеленого будівництва й місця загального користування.

Згідно п. 1.1-12:2011 «Настанова про склад та зміст плану зонування території (зонінг) ДСТУ-Н» вид використання території - використання та забудова території, що поєднуються за подібністю відповідних ознак. Розрізняються переважний, супутній та допустимий вид використання.

Дозволений (переважний та супутній) вид використання території використання, яке відповідає переліку переважних та супутніх видів використання та містобудівної документації. Супутній вид використання території (земельної ділянки) - вид використання, який є дозволенним та необхідним для забезпечення функціонування переважного виду використання земельної ділянки, (який не потребує спеціального погодження).

Варто зазначити, що конкретизація намірів забудовника, дозвіл на реалізацію цих намірів, та, відповідно, виконання оскаржуваних містобудівних умов та обмежень, відбувається на етапі проектування та отримання дозволу на будівництво.

Тобто, відповідач діяв в межах своєї компетенції та у відповідності до вимог законодавства, оскільки наміри забудови земельної ділянки, а саме: реконструкція будівель та споруд під багатофункціональний комплекс відповідали цільовому призначенню земельної ділянки, яка відноситься до категорії земель громадської забудови.

Частиною 5 статті 20 Земельного кодексу України право визначати вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (здійснювати будівництво індивідуального житлового будинку чи багатоквартирного будинку в межах відповідних норм) надано саме власнику земельної ділянки.

Крім того, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З огляду на викладене правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

При цьому за змістом вказаних статей позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню.

Згідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Спірні правовідносини між учасниками справи виникли внаслідок проведення третьою особою будівельних робіт, які, на думку позивача, порушують його права, як власника сусідньої земельної ділянки та розташованого на ній будинку.

Між тим, позивачем не доведено порушення його прав на теперішній час оскаржуваними містобудівними умовами та обмеженнями, оскільки вони не встановлюють для позивача будь-яких прав та обов`язків, а тому відповідно не можуть безпосередньо порушувати його законні права та/або інтереси.

При цьому, вимоги про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки є похідними і можуть бути розглянуті при вирішенні цивільним судом питання щодо законності проведення третьою особою будівельних робіт. Однак, на теперішній час законність проведення третьою особою будівельних робіт не оспорюється.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до вимог ч.3 ст.12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки №830/17/012/009-17 від 26.05.2017 року, суд не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 14, 20, 38 ЗК України, ст.ст. 15, 16 20 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 211, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273,279, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,-

в и р і ш и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Слов`янський дім ФПУ" про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки №830/17/012/009-17 від 26.05.2017 року, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Департамент містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), , адреса м.Київ, вул.Хрещатик, 32.

Третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Слав`янський дім ФПУ», , адреса м.Київ, вул.Нагірна, 25-27.

Повне рішення виготовлено 26.08.2021

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов