Справа № 203/840/21
Провадження № 2/0203/653/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Мурадли Ф.М.,

за участі:

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

встановив:

02 березня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд:

- стягувати з відповідача ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчатися, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, на час навчання сина, починаючи з моменту подання позовної заяви і до досягнення ним 23-річного віку, за умови продовження навчання.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, який в подальшому було розірвано. Вони є батьками повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як зазначила позивач, син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З відповідача відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2004 року та рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2015 року, стягувались аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття. У зв`язку з досягненням сином повноліття, стягнення аліментів з відповідача було припинено.

За поясненнями позивача, на даний час син повнолітній, однак продовжує навчання на денній формі навчання на 1-му навчальному курсі кафедри військової підготовки спеціалістів Держспецтрансслужби Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені ак. В. Лазаряна. Через навчання син не має можливості влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, тому потребує матеріальної допомоги. Період навчання триватиме по червень 2024 року. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу сину не надає.

Тому позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчатися, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, на час навчання сина, починаючи з моменту подання позовної заяви і до досягнення ним 23-річного віку, за умови продовження навчання.

У судове засідання позивач не з`явилась, проте надала до суду заяву від 06.05.2021 року про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач у встановлений судом строк надав відзив на позовну заяву від 14.05.2021 року, проте не надав доказів надіслання відзиву позивачу.

У судовому засіданні 23.07.2021 року відповідач надав суду докази надіслання на адресу позивача відзиву на позовну заяву разом з доданими до нього документами та зазначив, що конверт із поштовим вкладенням повернувся з відміткою пошти про причини повернення: «За закінченням терміну зберігання». Своєю чергою, 27.05.2021 року позивач ознайомилась з матеріалами справи у повному обсязі, про що свідчить її заява про ознайомлення з матеріалами справи від 27.05.2021 року (а.с.41).

З урахування положень ст.ст. 83, 178, 191 ЦПК України, суд враховує відзив на позов як заяву по суті спору та додані до нього докази при вирішенні спору по суті.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, у своєму відзиві на позов зазначив, що він заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні. Відповідач зазначив, що він є безробітнім, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є платником іпотечного кредиту на єдине житло. Також відповідач зазначив, що на його думку, позивачем не доведено у повному обсязі необхідність стягнення з нього на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина, який навчається та знаходиться на повному державному забезпеченні, проживає у військовому гуртожитку. Позивач не навела доказів того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину. Водночас відповідач зазначив, що він бажає допомагати сину у добровільній формі. Тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні відповідач зазначив, що заперечує у повному обсязі проти задоволення позовних вимог та підстави заперечень пояснив таким чином, як про це зазначено вище. Крім того, відповідач пояснив, що він регулярно відвідує сина в казармі, дає йому грошові кошти на дрібні покупки, передає продукти харчування. Він зазначив, що добровільно допомагає сину та буде допомагати, бачитися з ним.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 07.04.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

У судове засідання з`явився відповідач, позивач надала суду письмову заяву від 06.05.2021 року про розгляд справи за її відсутності та про те, що вона підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Під час розгляду справи судом були заслухані пояснення відповідача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

23.07.2021 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний, та є батьками повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями: свідоцтва про шлюб від 16.03.2002 року серії НОМЕР_1 , свідоцтва про розірвання шлюбу від 30.11.2005 року серії № НОМЕР_2 , свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 12.11.2002 року серії НОМЕР_3 , свідоцтва про зміну імені ОСОБА_7 на ОСОБА_4 від 09.01.2019 року серії НОМЕР_4 (а.с.4-7).

На підтвердження того факту, що відповідач сплачував на утримання сина аліменти до досягнення ним повноліття, позивач надала суду копії: рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2004 року, справа № 2-627/04 г., заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2015 року, справа № 203/3539/15-ц (а.с.11-12).

За відомостями з довідки від 23.02.2021 року № 43, ОСОБА_4 перебуває на військовій службі у Державній спеціальній службі транспорту Міністерства оборони України і навчається на 1 навчальному курсі кафедри військової підготовки спеціалістів Держспецтрансслужби Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені ак. В. Лазаряна з 18.08.2020 року, згідно з наказом начальника кафедри № 178 від 18.08.2020 року на денній формі навчання. Знаходиться на повному державному забезпеченні та проживає у військовому гуртожитку. Плановий термін навчання: по червень 2024 року (а.с.13).

На підтвердження того факту, що відповідач не має можливості надавати утримання своєму повнолітньому сину, є платником іпотечного кредиту на єдине житло, а також того, що у нього на утриманні перебуває неповнолітня донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , він надав суду копії: іпотечного договору з елементами позики від 02.03.2021 року, довідки Дніпровського МЦЗ від 07.05.2021 року № 458 про те, що він перебуває на обліку як безробітний в Дніпровському міському центрі зайнятості з 31.03.2021 року, свідоцтва про народження від 11.06.2013 року серії НОМЕР_5 (а.с.31-37).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, на час навчання сина, починаючи з моменту подання позовної заяви і до досягнення ним 23-річного віку, за умови продовження навчання.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Суд, з урахуванням положень статті 9 Конституції України, зазначає, що відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей.

Відповідно до принципу 2 та принципу 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Згідно зі статтею 199 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з частиною 1 статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року № 759/10277/1 (61-22317св19), будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

За правилами, встановленими статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

У постанові № 644/3610/16-ц від 17.04.2019 року Верховний Суд вказав, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання до досягнення нею віку, що є меншим 23 років. Необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній дитині, яка її потребує.

Відповідно до пункту 1, пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» від 26 лютого 1993 року № 146, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: 1) основної заробітної плати за посадовим окладом, тарифною ставкою, відрядними розцінками тощо; 2) усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати; 3) грошових і натуральних премій; 4) оплати за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі та вихідні дні; 5) заробітної плати, що зберігається під час відпустки, а також з одержуваної при звільненні компенсації за невикористану протягом кількох років відпустку; 6) заробітної плати, що зберігається під час виконання державних і громадських обов`язків, та в інших випадках збереження середньої заробітної плати; 7) винагороди за загальні річні підсумки роботи підприємств та організацій; 8) винагороди, що виплачується штатним літературним працівникам газет, журналів, агентств друку, радіо, телебачення із фонду літературного гонорару, а також нештатним літературним працівникам, що підлягають державному соціальному страхуванню; 9) одноразової винагороди (відсоткових надбавок) за вислугу років; 10) допомоги по державному соціальному страхуванню, а також з допомоги по тимчасовій непрацездатності, що встановлені в колективних сільськогосподарських підприємствах; 11) доплат до допомоги по державному соціальному страхуванню, виплачуваних за рахунок підприємств, установ, організацій; 12) сум, виплачуваних для відшкодування збитків у зв`язку з втратою працездатності внаслідок каліцтва або іншого пошкодження здоров`я, за винятком сум для відшкодування витрат на догляд за ними, на додаткове харчування, санаторно-курортне лікування (включаючи оплату проїзду) і протезування потерпілих; 13) допомоги по безробіттю; 14) одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються особам з інвалідністю першої групи на догляд за ними; 14-1) державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства, призначеної відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" ; 15) стипендій, виплачуваних студентам в період навчання у вищих навчальних закладах, учням професійних навчально-виховних закладів та слухачам навчальних закладів підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів; 16) доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об`єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства; 17) усіх видів заробітку, одержуваного адвокатами за роботу в юридичних консультаціях; 18) плати, отриманої за передачу в оренду земельної ділянки або земельної частки (паю); 19) інших видів заробітку.

Утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Згідно з частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз викладених вище норм та встановлених обставин справи дає суду підстави для висновку, що позивач не мала визначеного статтею 199 СК України права на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів, бо відповідно до довідки з місця навчання повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він проживає у військовому гуртожитку та перебуває на повному державному забезпеченні. Водночас повнолітній ОСОБА_4 має право самостійно звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Тим більше, відповідач довів належними, допустимими та достатніми доказами той факт, що він не може надавати повнолітньому сину, який продовжує навчання, матеріальну допомогу, бо є безробітнім, є платником за іпотечним договором з елементами позики.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частин 1, 2, 6, 8 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , зокрема, у разі відмови в позові на позивача.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

Суд, з урахуванням викладеного вище, дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

При цьому суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, на підставі положень ст. 141 ЦПК України, а також, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, вважає за необхідне компенсувати судові витрати зі сплати судового збору за рахунок держави.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 28.07.2021 року.

Суддя Ф.М. Ханієва