КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 759/3374/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Шум Л.М. в м. Київ 12 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 94287,06 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що в жовтні 2017 року банком запущено новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank, особливістю якого є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці платіжного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.

13 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, якою визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір, та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 45000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

Станом на 30 червня 2020 року у відповідача прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, в зв`язку з чим на підставі п.п. 5.16 п. 5 розділу ІІ Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 30 червня 2020 року направив повідомлення про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості, проте відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року в позові АТ «Універсал Банк» відмовлено.

Позивач АТ«Універсал Банк», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, не погоджувався з висновками суду першої інстанції про відсутність доказів погодження між сторонами у визначеній формі істотних умов договору в частині процентної ставки, пені та комісії, які були чітко зазначені у п. 8.1 Тарифів. Вважав, що між сторонами було погоджено у визначеній законом формі істотні умови договору в зазначеній частині, оскільки боржник, підписуючи додану до позову анкету-заяву до договору надання банківських послуг, розумів, погодився і був ознайомлений з Умовами та Тарифами, крім цього, до суду було надано відповідь на відзив зі всіма доказами, відповідно до виписки можна побачити, що кредитний ліміт був встановлений та відповідач використовував кредитні кошти.

Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 08 липня 2020 року в справі № 754/17518/15-ц та від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 щодо обов`язковості договору.

Зазначав, що згідно ст. 628 ЦК України договір, що укладається між банком та клієнтом, є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі, але не виключно, договорів банківського рахунку та про споживчий кредит, і що укладення між банком та боржником договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію». Керуючись ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному вебсайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем, а споживач має ознайомитись з інформацією, яка розміщена на офіційному вебресурсі, і самостійно для себе прийняти рішення щодо подальшого використання кредитних коштів за встановленими тарифами.

Вказував, що відсутність підпису боржника на паперовому екземплярі Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифів за карткою monobank, Таблиці обчислення вартості кредиту та паспорті споживчого кредиту не свідчить про неукладеність договору про споживчий кредит, оскільки правова природа договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Наводив правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18.

Наводив обґрунтування збільшення суми заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з тим, що кошти на погашення розстрочки відповідач не вносить, заборгованість за тілом кредиту зростала, адже сума регулярного платежу по розстрочці відноситься до тіла кредиту.

Спростовував висновки суду про відсутність доказів надання кредитних коштів, посилаючись на виписку з рахунку відповідача.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне і таке, що відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Зазначав, що будь-яку відсоткову ставку між ним та банком у визначений законом спосіб при підписанні заяви-анкети від 13 березня 2018 року не погоджено.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, вказував, що надані банком Умови та Тарифи не містять його підпису як позичальника, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Вказував, що враховуючи відсутність будь-яких доказів ознайомлення його з умовами і тарифами належним чином, це не може свідчити про добровільне погодження сторонами умов кредитування в частині сплати процентної ставки, пені та комісії, а тому суд першої інстанції, відмовивши в позові, дійшов правильного висновку, що оскільки без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність додатку до анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, щодо відкриття поточного рахунку у гривнях та встановлення ліміту на суму, вказану у додатку, відсутність Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зазначав, що будь-якого доказу, який би надавав право банку нараховувати відсотки за користування кредитними коштами у розмірах, що зазначено у позовній заяві, скаржником не надано. Витяг з тарифів та паспорт споживчого кредиту сторонами не підписаний. Факт наявності його електронного цифрового підпису на поданих документах також відсутній.

Наголошував, що в матеріалах справи відсутні докази видачі кредитних карт, а наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом, оскільки в ньому не зазначено прізвища посадової особи, він не скріплений печаткою банку, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів».

Вказував, що банком невірно здійснено розрахунок заборгованості за кредитним договором, оскільки зазначено річну відсоткову ставку на календарний місяць. Наслідок застосування такого розрахунку заборгованості автоматично призведе до збільшення розміру відсотків, які позичальник має сплатити банку за користування грошовими коштами, в 12 разів на календарний місяць, що не передбачено наданими банком умовами кредитування.

Звертав увагу, що наданий розрахунок заборгованості від 05 листопада 2020 року не містить даних про встановлення кредитного ліміту та його розміру, отже в даному випадку існує невідповідність розрахунку заборгованості, який був наданий позивачем в обґрунтування позовних вимог.

Вказував, що позивачем не надано до суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів в розмірі 45000 грн. (встановлення кредитного ліміту), згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу згідно заяви від 13 червня 2018 року, та встановити рахунок, на який були перераховані кредитні кошти. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є доказом, який підтверджує надання кредиту та наявність кредитних правовідносин.

Вказував, що за змістом позовної заяви позичальник отримав кредит в розмірі 45000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, однак позивач не надав доказів зміни ліміту з 45000 грн. до 94287,06 грн. Матеріали справи не містять доказів взаєморозрахунків між сторонами станом на дату видачі кредитних коштів (встановлення кредитного ліміту), як і не містять будь-яких виписок за рахунком, які б підтверджували реальний рух активами банку.

Вважав, що слід відмовити у прийнятті доказів (виписки з рахунку) від позивача на стадії апеляційного розгляду, оскільки це суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства. Крім того, скаржником не подано документів на підтвердження повноважень заступника голови правління банку, і з наданих позивачем документів неможливо встановити право підпису на наданій виписці по рахунку.

Вважав, що позивач провів безпідставне списання коштів в сумі 52470,78 грн. за період з 01 січня 2019 року - 01 травня 2020 року з картки, відкритої на ім`я ОСОБА_1 , чим порушено його права, оскільки будь-якої згоди на автоматичне списання коштів з картки він банку не надавав.

Зазначив, що банк намагається ввести суд в оману, оскільки сума заборгованості 94287,06 грн. складається не лише з тіла кредиту, а й з відсотків, що стягувались з нього за весь час правовідносин з банком.

Повідомляв, що сума заборгованості в розмірі 77941,71 грн. не знаходить свого відображення у жодному з наданих банком доказів.

Позивачем АТ «Універсал Банк» надано письмові пояснення на відзив на апеляційну скаргу, в якому наведено власні спростування доводів відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Як встановлено судом, на а. с. 9 знаходиться роздрукований скріншот анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 13 червня 2018 року, з копією паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 , підписаної ОСОБА_1 , в якому він просить відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні на ім`я ОСОБА_1 , встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов. Погоджувався з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати його умови. Підписанням цього договору підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Крім цього, він беззаперечно погоджується з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, погоджується з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту банк повідомляє його шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. Засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки з власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтверджує, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного цифрового підпису. Підтверджує, що ця анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком його підпису.

На а. с. 10 - 21 знаходиться копія витягу Умов обслуговування рахунків фізичної особи, згідно п. 1 розділу 1 «Терміни та визначення» мобільний додаток - сервіс банку, що дозволяє надавати клієнтові банківські послуги через смартфон за допомогою мобільного додатку.

Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 Розділу І Умов банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов договору в тому числі, платіжної системи MasterCard, та відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів Національного Банку України.

Згідно п.п. 2.2 п. 2 Розділу І Умов договір, що укладається між банком та клієнтом, містить елементи різних договорів.

Згідно п. 4.3, 4.8.1. п. 5 Розділу І клієнт погоджується, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, визнаються вчиненими клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством України. Клієнт може скористатися послугами банку через мобільний додаток та інші канали обслуговування в Інтернет для отримання інформації та здійснення операцій.

П.п. 3.1, 3.4, 3.5 п. 3 розділу ІІ Умов визначено, що для надання послуг банк надає клієнту картку. Підписанням анкети-заяви клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг «Monobank». Датою укладення договору є дата підписання клієнтом анкети-заяви та отримання картки. Платіжна карта передається клієнту не активованою. Платіжна карта активується банком при додаванні інформації з картки в мобільний додаток, авторизацією за номером телефону. З метою ідентифікації клієнта при проведенні операцій з використанням картки при активації картки встановлюється ПІН-код. ПІН-код є аналогом власноручного підпису клієнта. Клієнт погоджується, що використання карти і правильного ПІН-коду є належною і достатньою ідентифікацією держателя платіжної картки.

Надання і обслуговування кредиту обумовлено п. 5 Розділу ІІ Умов, а саме: 5.1. Ліміт кредитування та строк його дії встановлюється згідно умов, зазначених в цьому договорі та відповідному додатку до нього. 5.2 Ліміт до використання розраховується та встановлюється банком виходячи з внутрішніх процедур банку та зазначається клієнту в електронному вигляді через мобільний додаток або іншим способом з використанням каналів дистанційного обслуговування. 5.3 Сторони домовилися, що банк має право, на власний розсуд, переглядати ліміт до використання в межах суми ліміту кредитування, що зазначена в договорі. Інформація щодо зміни ліміту до використання (новий розмір ліміту та строки уведення у дію) зазначаються клієнту текстовим повідомленням в електронному вигляді на номер мобільного телефону клієнта та/або у мобільному додатку. 5.4 Клієнт шляхом розрахунку за товари та послуги та/або отримання готівкових коштів з використанням платіжної картки після встановлення або зміни ліміту до використання, підтверджує факт згоди з встановленням ліміту до використання. 5.5 Форма надання кредиту: поновлюваний кредитний ліміт/кредитна лінія, який може бути використаний для отримання готівкових грошових коштів та/або здійснення безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги. 5.6. Клієнт повинен здійснювати операції в межах кредитного ліміту з урахуванням вартості послуг банку відповідно до тарифів. 5.7 Банк надає інформацію про кредитний ліміт платіжної картки до її активації за допомогою мобільного додатку та/або контактного центру банку. 5.8 Банк надає клієнту кредит для оплати всіх видаткових операцій, здійснених клієнтом з використанням платіжної картки або її реквізитів, а також для оплати клієнтом комісій і плат, передбачених договором. 5.9 На суму наданого кредиту банк нараховує відсотки. Відсотки нараховуються на кожен календарний день використання кредитного ліміту, з розрахунку 365/366 календарних днів у році, за процентними ставками, зазначеними в тарифах. Також процентна ставка за кредитом на календарний місяць, наступний за звітним, вказується банком у мобільному додатку. 5.10 Сума щомісячного мінімального платежу визначається банком відповідно до тарифів й не може перевищувати повного розміру заборгованості за договором. Мінімальний платіж формується в перший день календарного місяця, наступного за звітним місяцем, і очікує погашення до 23:55 останнього дня місяця, наступного за звітним місяцем. 5.11 Клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати мінімальний платіж в розмірі та в термін, зазначені в мобільному додатку. При несплаті щомісячного мінімального платежу згідно з тарифами банк розглядає будь-який надісланий платіж клієнта як визнання клієнтом даного штрафу в розмірі платежу, що надійшов. але не більше суми штрафу, визначеного тарифами.

Пунктами 5.15 - 5.19 п. 5 Розділу ІІ Умов визначена відповідальність за порушення строків виконання грошового зобов`язання клієнта за договором. Згідно п. 5.15 У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. Відсотки нараховуються від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення замість базової процентної ставки зазначеної в тарифах. 5.16 У разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою (істотне порушення клієнтом зобов`язань). На залишок простроченої заборгованості банк нараховує, а клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із тарифами, але не більше 50 % від суми одержаного клієнтом кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001 % річних. 5.17 У випадку настання істотного порушення клієнтом зобов`язань банк не пізніше наступного робочого дня у мобільному додатку не пізніше 3 робочих днів за допомогою месенджерів та sms направляє клієнту повідомлення про відповідне порушення із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення та строку протягом якого вони мають бути здійснені. 5.18 При цьому у разі якщо клієнт погасить заборгованість зі сплати обов`язкового платежу, яка виникла до настання істотного порушення клієнтом зобов`язань, та сплатить штраф і щомісячний мінімальний платіж у строк до 120 календарних днів (з моменту порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу), вимога банку, зазначена у повідомленні, втрачає чинність, а попередньо узгоджені умови кредитування (у тому числі щодо сплати щомісячних мінімальних платежів та відсотків за користування кредитом) поновлюються. Банк на власний розсуд має право збільшити строк, зазначений в абзаці першому цього пункту, але не більше ніж до 210 календарних днів (з моменту порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу). 5.19 У випадку якщо істотне порушення клієнтом зобов`язань не буде усунуто протягом строку, зазначеного у п. 5.18, кредит стає у формі «на вимогу», а банк не пізніше наступного робочого дня за допомогою мобільного додатку направляє клієнту вимогу про повне повернення всієї суми заборгованості за кредитом (з урахуванням відсотків) та нарахованих штрафних санкцій. З моменту направлення вимоги і до повного погашення на залишок суми заборгованості нараховується штраф у розмірі 100 грн. та пеня у розмірі 6,4 % на місяць за кожен день прострочення виконання. 5.23 У разі, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для внесення щомісячного мінімального платежу, банк має право самостійно збільшити кредитний ліміт на суму заборгованості клієнта за договором та направити відповідні грошові кошти на здійснення щомісячного мінімального платежу, погашення відсотків за користування кредитним лімітом та неустойки за прострочені платежі згідно тарифів.

На а. с. 23 - 24 знаходиться копія додатків, до яких включено Тарифи, Паспорт споживчого кредиту «Картка monobank».

На а. с. 25 - 27 наявна копія паспорту ОСОБА_1 та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 13 червня 2018 року, наданого позивачем, станом на 03 грудня 2020 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 94287,06 грн. (а. с. 5 - 8).

На а. с. 59 - 79 знаходиться виписка з рахунку ОСОБА_1 за період з 13 червня 2018 року - 16 березня 2021 року, кредитний ліміт станом на 16 березня 2021 року - 45000 грн., заборгованість станом на 16 березня 2021 року - 93887,06 грн., баланс на початок періоду 0,00 грн., баланс на кінець періоду 48887,06 грн.

На а. с. 80 знаходиться фото ОСОБА_1 з паспортом.

На а. с. 81 - 82 знаходяться роздруківки пуш-повідомлень з вимогою погашення заборгованості.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги додана виписка з рахунку ОСОБА_1 за період з 13 червня 2018 року - 16 березня 2021 року(а. с. 129 - 149).

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

В апеляційній скарзі позивач АТ «Універсал Банк» не звернувся з клопотанням про дослідження нових доказів із обґрунтуванням поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, не навів об`єктивних причин, які перешкодили подати йому вказані докази у встановлений законом строк, що є підставою для відмови у долученні додаткових доказів при розгляді справи в апеляційній інстанції.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на наведені у позові обґрунтування позивача про те, що особливістю проекту monobank є укладення договорів в електронній формі відповідно до розміщених на сайті банку Умов обслуговування рахунків фізичної особи та здійснення банківського обслуговування дистанційно без відділень.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг на офіційному веб-сайті АТ «Універсал Банк» заповнив і підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Підпис анкети-заяви здійснений відповідачем за допомогою аналогу власноручного підпису, тобто факсимільного відтворення власного підпису за допомогою засобів електронного копіювання. Вказана анкета-заяви в такому ж порядку (факсимільне відтворення підпису) підписана представником банку Вадько Е.А., який здійснив ідентифікацію та верифікацію клієнта.

Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи ОСОБА_1 , зокрема дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта ОСОБА_1 , які скопійовані ним та надані до анкети в електронному вигляді.

У анкеті-заяві міститься прохання відповідача відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов договору та наведених нижче умов. Також, відповідач вказав, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими він ознайомлений, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати умови вказаного договору.

У п. 6 анкети-заяви відповідач вказав, що просить вважати наведений у анкеті-заяві зразок його власноручного підпису або його аналоги, а також електронний цифровий підпис, обов`язковими. У цьому ж п. 6 анкети-заяви відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем у вигляді послідовності ряду цифр, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно договору. Відповідач підтвердив в анкеті-заяві, що всі наступні правочини, у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень можуть вчинятися ним та банком з використанням електронного цифрового підпису, а усе листування щодо цього договору здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали.

Окрім того, на підтвердження своїх вимог позивачем надано Умови обслуговування рахунків фізичної особи з додатками у вигляді Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорта споживчого кредиту, які містять інформацію про їх підписання електронним цифровим підписом обома сторонами договору (а. с. 22 - 24).

Наведене у свою чергу свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.

Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

На вказане суд першої інстанції належної уваги не звернув, не застосував при вирішенні спору положення спеціального Закону України «Про електронну комерцію», на положення якого посилався позивач у відповіді на відзив на позовну заяву (а. с. 55 - 58), які регулюють спірні правовідносини.

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції про те, що по справі відсутні докази погодження між сторонами всіх суттєвих умов договору та належної інформації про підстави та розмір відповідальності позичальника за прострочення виконання зобов`язання, недоведення банком, що саме ці, а не будь-які інші Умови та Правила розумів відповідач під час укладання договору, є передчасними, помилковими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах Закону України «Про електронну комерцію».

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, відтак судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатись в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи даний спір по суті, апеляційний суд виходить із того, що 13 червня 2018 року АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, який включає анкету-заяву позичальника, Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» з додатками у вигляді Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорта споживчого кредиту. Підпис анкети-заяви здійснений сторонами за допомогою аналогів власноручного підпису, тобто факсимільного відтворення підписів за допомогою засобів електронного копіювання, а Умови обслуговування рахунків фізичної особи з додатками підписані електронним цифровим підписом обома сторонами договору.

Апеляційний суд не вбачає підстав для застосування правових висновків, на які посилався відповідач у відзиві на апеляційну скаргу,викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/18017, в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня 2017 року (№ 6-2320цс16), постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18), від 24 травня 2018 року (№61-5247св18), від 13 червня 2018 року (№61-5191св18) про те, що за відсутності підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки вони зроблені щодо інших кредитних угод, з іншими умовами, правилами та сторонами, зокрема у кредитних відносинах, які виникли на підставі договору, укладеного у письмовій формі відповідно до частини 2 статті 207 ЦК України.

Згідно вказаного договору банк надав відповідачу кредит на споживчі потреби у вигляді суми кредитного ліміту на платіжній картці клієнта, яка відкрита у банку на підставі укладеного договору про надання банківських послуг із сплатою 3,2 % в місяць (38,4 % річних) терміном на 99 років, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.

За умовами кредитного договору позичальник мав своєчасно повертати кредит та проценти платежами, однак не виконує цих обов`язків, має заборгованість по сплаті щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, у зв`язку з чим відповідно до п.п.5.16 п.5 розділу ІІ Умов уся заборгованість стала простроченою і станом на 30 червня 2020 року становить 93887,06 грн., з яких тіло кредиту - 93887,06 грн., яка складається з повністю використаного боржником кредитного ліміту у сумі 45000 грн. та суми використаного боржником за межами кредитного ліміту овердрафту (мінусу по картці), яка становить 48887 грн.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи відзиву на апеляційну скаргу, що позивачем не надано доказів зміни кредитного ліміту з 45000 грн. до суми, яку просить стягнути позивач.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, не надав суду доказів, зокрема виписки з мобільного додатку, які б спростовували доводи позовної заяви (розрахунок заборгованості та виписку по рахунку) та не заявляв клопотання про призначення судової економічної експертизи для визначення та перевірки правильності розрахунків заборгованості за кредитним договором.

Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що банком застосовано збільшену відсоткову ставку (38,4 % та 76,8 %) на календарний місяць, що, згідно доводів відповідача, призведе до збільшення розміру відсотків в 12 разів.

Так, із паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем електронним цифровим підписом (а. с. 23) вбачається, що сторонами погоджено базову процентну ставку 3,2 % в місяць (38,4 % річних), отже, застосування цих процентних ставок є рівнозначним, оскільки враховує спосіб їх обчислення у відповідності до періоду нарахування.

Доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що позивачем не доведено надання ним коштів, спростовується випискою по рахунку, яка є первинним документом і з якого вбачається, що сума всіх витрат боржника складає 360988,26 грн., а сума поповнень карткового рахунку - 267101,20 грн., отже сума кредитних коштів, неповернутих кредитору, дійсно становить 93887,06 грн.

Апеляційний суд враховує, що згідно письмових пояснень АТ «Універсал Банк», які надійшли до суду 01 липня 2021 року у відповідь на відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, позивачем зазначено, що абзац апеляційної скарги, згідно якого заборгованість складає 77941,71 грн., включено до апеляційної скарги помилково, і документально підтверджена сума боргу - 93887,06 грн.

Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу, що сума в розмірі 77941,71 грн. не знаходить свого відображення у жодному з наданих банком доказів.

Спростовуються умовами кредитного договору, зокрема п. 5.11 Умов, доводи відзиву на апеляційну скаргу, що ОСОБА_1 не надавав згоди на автоматичне списання будь-яких коштів з картки.

Є необґрунтованими і відхиляються апеляційним судом посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що банк намагається ввести суд в оману щодо структури заборгованості, приховавши відсотки, що стягувались з нього за весь час правовідносин з банком.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, зрозумілим, узгоджується з первинним документом - випискою з рахунку і умовами кредитного договору, і приймається апеляційним судом як належний і достовірний доказ.

Доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що наданий банком розрахунок заборгованості не відповідає вимогам до оформлення документів, закріплених у ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України від 17 квітня 2003 року № 55, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом, оскільки цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності, зокрема: органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності, а отже, цей стандарт не поширюється на конкретні спірні правовідносини.

Аналогічний висновок викладено у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 548/15991/13-ц (провадження 61-3946св18) та підтримувався Верховним Судом в подальшому, зокрема в постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 361/2385/18-ц (провадження № 61-11333св19).

Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що виписка з рахунку надана банком з порушенням вимог ст. 83, 179 ЦПК України, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, зазначена виписка надана банком разом із відповіддю на відзив на позовну заяву, завірена відбитком печатки банку і підписом уповноваженої особи - заступника голови Правління Акуленко Ю.Ю. (а. с. 55 - 79), тобто з дотриманням вимог, встановлених ст. 178 - 179 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 ЦПК України до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу, а отже до відповіді на відзив можуть додаватися докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення позивача.

Отже, відповідачем у справі не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 93887,06 грн., доводів позивача щодо отримання, використання, в тому числі і погашення кредитних коштів.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, апеляційний суд приходить до висновку, вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з боржника отриманої суми кредитних коштів в розмірі 93887,06 грн.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про задоволення позову шляхом стягнення заборгованості за тілом кредиту 93887,06 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову 2270 грн. та апеляційної скарги 3405 грн., всього 5675 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року скасувати і прийняти нову постанову.

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (м. Київ вул. Автозаводська 54/19 ) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 93887,06 грн. та судові витрати в розмірі 5675 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.