"30" серпня 2021 р. Справа № 363/3564/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

30 серпня 2021 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Лукач О.П., перевіривши на відповідність вимогам статей 175, 177 ЦПК України позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2021 року до Вишгородського районного суду надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить суд визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №214725, виданий 10 жовтня 2008 року на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1608 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:285:0022; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №214726, виданий 10 жовтня 2008 року на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0100 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:283:0007, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд відкриває провадження у справі за позовною заявою за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Перевіривши матеріалами позовної заяви, суд вважає необхідним залишити позовну заяву без руху з таких підстав.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Так, згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 42 ЦПК України передбачено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач це особа, котра на заяву позивача притягається до відповідальності за порушення чи оспорення його права і охоронюваних законом інтересу. Відповідач, як і позивач, має рівні процесуальні права при розгляді справи в суді. Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів, кожний з яких стосовно іншої сторони виступає в судовому процесі самостійно. Тобто, відповідачем є та процесуальна особа, яка на думку позивача, своєю діяльністю (діями або бездіяльністю) порушила його права та до якої позивач направляє свої позовні вимоги (свій позов) звернувшись при цьому до органу суду.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовною заявою до відповідача

ОСОБА_2 , просить визнати недійсними та скасувати державних актів на право власності на земельні ділянки, при цьому не пред`являє до відповідача будь-яких позовних вимог. Із змісту позовної заяви не вбачається, які саме права позивача, та у який спосіб, порушила відповідач ОСОБА_2 та може їх відновити (усунути порушення права), тобто, між позивачем та відповідачем відсутній будь-який спір щодо заявлених ним вимог.

Так, у позовній заяві позивач зазначає, що після отримання оскаржуваних ним державних актів на право власності на земельні ділянки, виявилось, що у них допущено помилку, а саме невірно зазначено частки, що належать співвласникам по Ѕ частині, замість ѕ частин у ОСОБА_1 та ј частина у ОСОБА_2 , як визначено у свідоцтвах про право на спадщину, які вказані як підстава видачі державних актів на право власності на землю. Тобто, помилки у зазначені частин права власності, під час видачі державних актів на право власності від

10 жовтня 2008 року серії ЯГ №214725 та серії ЯГ №214726, було допущено органом, який їх видав Вишгородським районним відділом земельних ресурсів Вишгородської міської ради.

Позивач не зазначає у позовній заяві та до неї не додано доказів його звернення до відповідного органу, з метою усунення виявлених помилок. До участі у справі позивачем не залучено Вишгородський районний відділ земельних ресурсів Вишгородської міської ради.

У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», чітко зазначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Таким чином, при звернені до суду позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову до визначеної особи та дотримання процесуального порядку його пред`явлення. Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов (належність відповідача); обставини, на яких ґрунтується вимога (правова підстава позову).

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовна заява подана з недотриманням вимог, встановлених статями 175, 177 ЦПК України, які є імперативними нормами закону та мають вичерпний перелік вимог щодо належного оформлення позовної заяви.

Відповідно до статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення її без руху.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху та надати позивачу строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду позовної заяви у новій редакції з урахуванням вище викладеного у цій ухвалі.

Керуючись статтями175, 177, 185 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки залишити без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків заяви протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків у встановлений строк, заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лукач