Справа № 145/2076/20
Провадження №2/145/354/2021
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

21.04.2021 Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Крикливій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Вороновицька територіальна громада,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що на підставі рішення Тиврівської районної державної адміністрації від 21 квітня 1997 року №100-р ОСОБА_3 , як член КСП, із земель КСП «Південний Буг» с. Довгополівка Тиврівського району Вінницької області отримав право на земельну частку (пай) розміром 3,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

09 березня 1998р. між ним та ОСОБА_3 в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу права на земельну частку (пай) розміром 3,85 умовних кадастрових гектарах, розташованої у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Південний Буг» Тиврівського району, Вінницької області.

Право на продаж земельної частки (паю) належало продавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0216781, виданого 21 травня 1997року Тиврівською РДА.

На виконання п. 2 Договору купівлі-продажу він передав, а ОСОБА_3 прийняв кошти в сумі 13 220 грн, продавець в свою чергу передав йому оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0216781.

Згідно Постанови КМ України від 12.10.1995р. «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай)» він звернувся до Тиврівської РДА з вимогою проставити відмінку в сертифікаті у зв`язку з переходом права на земельну частку (пай) та внесення зміни в Книгу реєстрації сертифікатів, але йому було відмовлено.

Крім того, вони з ОСОБА_3 домовилися нотаріально посвідчити укладений між ними договір, однак ОСОБА_3 спочатку з різних підстав відтягував нотаріальне посвідчення укладеного договору купівлі-продажу, а 13.08.2004 р. помер.

Спадщину, що складається із земельної частки (паю) розміром 3,85 в умовних кадастрових гектарах після смерті ОСОБА_3 ніхто не прийняв.

Спадкоємцями, які б могли претендувати за правом представлення на спадщину після смерті ОСОБА_3 , були рідний брат ОСОБА_4 , діти брата - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 09.03.2020 помер ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 залучено до участі у справі в якості відповідача, так як рішення по цій справі може вплинути на його права та інтереси.

На даний час він має намір виділити належну йому земельну ділянку в натурі та отримати правовстановлюючі документи на неї. Перешкодою в оформленні документів та права на земельну ділянку стало те, що оригінал сертифікату знаходився в нього і втратився. Отримати його дублікат він не має можливості у звя`зку з відсутністю бланків сертифікатів.

Вважає, що набув права на земельну частку (пай) правомірно, на підставі Договору купівлі-продажу, умови якого ним виконані. Однак оформити своє право на земельну частку (пай) в позасудовому порядку не має можливості в зв`язку з втратою документу, яким підтверджується його право, а має лише його копію, зроблену заздалегідь.

На підставі викладеного вважає, що він правомірно набув право власності на спірну земельну ділянку внаслідок обставин, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків.

Просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 3,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж земельної ділянки в натурі, яка перебувала в колективній власності КСП «Південний Буг» села Довгополівка Тиврівського району Вінницької області згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0216781, виданого 21 травня 1997 року Тиврівською РДА.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_6 не з`явився, подав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить справу розглянути у його відсутності та задоволити з підстав, наведених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку через оголошення. Відзиву на позов, заяв про відкладення судового розгляду суду не подано. Заяв про слухання справи у його відсутності до суду не надходило.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Вороновицької територіальної громади в судове засідання не з`явився, подав заяву, відповідно до якої не заперечує проти задоволення позову, просить справу розглянути у їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст.6 ЗК України (в редакції що діяла на момент виникнення правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки у разі: купівлі-продажу, дарування та обміну.

Відповідно до ст.18 ЗК України (в редакції що діяла на момент виникнення правовідносин) придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожен має право на захист своїх прав та законних інтересів, зокрема шляхом визнання відповідного права судом.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ст.3 Указу Президента України № 666/94 від 10.11.1994 року невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарські виробництва», право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

Пунктом 2.2. Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Державного комітету України по земельних ресурсах №14/5/48 від 06.06.1996 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1996 року за №324/1349. передбачено, що громадяни мають право продавати або іншими способами відчужувати (заповідати, дарувати, обмінювати) без зміни цільового призначення земельні ділянки, а також право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом.

Пунктом 2.3. зазначеного Порядку передбачено, що договір відчуження земельної ділянки посвідчується в нотаріальному порядку.

Відповідно до п.17 Перехідних положень ЗК України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючі документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Судом встановлено, що 09 березня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу права на земельну частку (пай) (а.с.6), відповідно до якого позивач придбав у відповідача право на земельну частку (пай) розміром 3,85 в умовних кадастрових гектарах, що перебувала у колективній власності КСП «Південний Буг» с.Довгополівка Тиврівського району Вінницької області.

ОСОБА_3 , як член КСП, із земель КСП «Південний Буг» с. Довгополівка Тиврівського району Вінницької області отримав право на дану земельну частку (пай) на підставі рішення Тиврівської районної державної адміністрації від 21 квітня 1997 року №100-р. що стверджувалося Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН №0216781, виданим 21 травня 1997року Тиврівською РДА (а.с.7).

Відбулося повне виконання договору від 09 березня 1998 року, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору .

На виконання п. 2 Договору купівлі-продажу ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_3 прийняв кошти в сумі 13 220 грн, що стверджується підписом продавця у Договорі.

Сторони домовилися нотаріально посвідчити укладений договір, відповідно до його змісту та чинного на той час законодавства, однак ОСОБА_3 спочатку з різних підстав відтягував нотаріальне посвідчення договору, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер (а.с.10).

Спадщину після його смерті ніхто не прийняв.

Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 1266 ЦК України спадкоємцями, які б могли претендувати за правом представлення на спадщину після смерті ОСОБА_3 були: рідний брат - ОСОБА_4 , діти брата - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.10).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8). ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 .

Суд вважає, що ОСОБА_1 виконав умови договору, а відповідач ухилився від виконання зазначених в договорі умов, що унеможливлює позивачем отримати право на майно, а тому права ОСОБА_1 підлягають захисту.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 328, 334 ЦК України, ст.ст.47, 224, 225 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.), ст.ст.81, 131 ЗК України, суд

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 3,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж земельної ділянки в натурі, яка перебувала в колективній власності КСП «Південний Буг» села Довгополівка Тиврівського району Вінницької області, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0216781, виданого 21 травня 1997 року Тиврівською РДА.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Тиврівського районного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 23 квітня 2021 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подана протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Ратушняк І. О.