Справа № 465/5603/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/3010/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
УХВАЛА

30 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Шандри М.М.

Суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2015 року відкрито провадження у даній справі.

Дану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу 03.08.2021.

З матеріалів справи убачається, що 28 січня 2016 року ОСОБА_1 вперше оскаржив ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2015 року (апеляційна скарга т.3. а.с. 40) з підстав порушення судом правил підсудності.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2015 року визнано неподаною та повернуто апелянту. (т3 а.с. 50).

30 травня 2017 року ОСОБА_1 вдруге подав апеляційну скаргу на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2015 року (т.3 а.с. 133).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2015 року визнано неподаною та повернуто апелянту. (т.3 а.с. 143).

23 травня 2019 року ОСОБА_1 втретє подав апеляційну скаргу на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2015 року(т.3 а.с. 218-219).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 31 травня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 8 вересня 2015 року(т.3 а.с.224).

31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 вчетверте подав апеляційну скаргу на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2015 року (т.4 а.с. 153-154).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 березня 2015 року та попереджено ОСОБА_1 щодо недопустимості подальшого зловживання правами на оскарження та роз`яснено наслідки такого зловживання, передбачені ст. 148 ЦПК України.

08 квітня 2021 року ОСОБА_1 вп`яте подав апеляційну скаргу на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2015 року (т.4 а.с. 193-194).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 березня 2015 року та повторно попереджено ОСОБА_1 щодо недопустимості подальшого зловживання правами на оскарження та роз`яснити наслідки такого зловживання, передбачені ст. 148 ЦПК України.

Неодноразове оскарження ухвали про відкриття провадження шляхом подання відповідних скарг, за якою вже прийнято судове рішення судом апеляційної інстанції, є явним проявом дій, що вчиняються з метою перешкоджання судочинству та затягування розгляду справи, унаслідок чого суд позбавлений можливості належним чином розглянути справу по суті у визначений процесуальним законодавством процесуальний строк, оскільки зобов`язаний направляти матеріали справи до суду апеляційної інстанції.

Дії ОСОБА_1 щодо систематичної подачі апеляційних скарг на одне і теж саме судове рішення суд апеляційної інстанції розцінює, як зловживання процесуальними правами та нехтування процесуальними обов`язками, яке спрямоване на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи, що суперечить завданню цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

А оскарження ОСОБА_1 вшосте ухвали Франківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2015 року про відкриття провадження у справі з аналогічних підстав свідчить про зловживання апелянтом своїми процесуальними правами, зважаючи на те, що чергове оскарження вказаного судового рішення вимагає направлення до суду апеляційної інстанції усіх матеріалів справи і, як наслідок, перешкоджає проведенню судового розгляду справи в суді першої інстанції упродовж розумного строку.

Враховуючи викладені обставини, а саме те, що ОСОБА_1 вшосте оскаржує ухвалу про відкриття провадження від 08 вересня 2015 року та те, що ухвалами Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року та від 26 квітня 2021 року попереджено та повторно попереджено ОСОБА_1 щодо неприпустимості зловживання процесуальними правами на оскарження судового рішення, - апеляційний суд вважає, що такі дії апелянта свідчать про зловживання своїми процесуальними правами, яке призводить до безпідставного затягування розгляду даної справи.

На думку суду, подібна практика спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу, суперечить вимогам статей 6, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку та недопустимість зловживання процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 44 ЦПК України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно зі ст. 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 144 ЦПК України, одним із таких заходів процесуального примусу є штраф.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій з метою перешкоджання судочинству.

Відповідно до ч.2 ст. 148 ЦПК України, у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, за вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 зловживає процесуальними правами, вчиняє дії, направленні на перешкоджання судочинству, а тому до нього слід застосувати заходи процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 6 810,00 грн, який підлягає стягненню в дохід держави з метою запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Розмір штрафу визначено з врахуванням надмірно тривалого строку, протягом якого особа, будучи попереджена про неприпустимість протиправної процесуальної поведінки, сприяє затягуванню розгляду справи, порушуючи права інших учасників.

Згідно ч. 5 ст. 148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно ч. 3 ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Зважаючи на те, що судом визнано дії ОСОБА_1 щодо чергового подання апеляційної скарги на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2015 року про відкриття провадження у справі зловживанням процесуальними правами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2015 року слід залишити без розгляду.

Крім цього, вчергове слід попередити ОСОБА_1 про те, що у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 44, 143,148, 260, 261, 389, 390 ЦПК України , -

у х в а л и в :

визнати дії ОСОБА_1 щодо подання апеляційної скарги на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2015 року зловживанням процесуальними правами.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2015 року залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету, де стягувачем є Державна судова адміністрація України, штраф у розмірі 6 810,00 грн.

Боржник:

Фізична особа: ОСОБА_1 .

Місце проживання:

АДРЕСА_1 ;

Ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 .

Стягувач:

Державна судова адміністрація України, місцезнаходження - вул. Липська, 18/5, м. Київ, . Реквізити платежу: отримувач коштів УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/21081100, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026007, код класифікаціїдоходів бюджету 21081100).

Копію ухвали направити ОСОБА_1 для відома та Державній судовій адміністрації України (м. Київ, вул. Липська, 18/5) для подання до виконання.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала в частині залишення апеляційної скарги без розгляду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцять днів з дня її складення.

Ухвала в частині стягнення штрафу набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено:30.08.2021.

Головуючий

Судді