КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/2134/20 Головуючий у І інстанції Петришин Н.М.
Провадження №22-ц/824/7084/2021 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину,

УСТАНОВИВ:

у серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 грудня 2000 року, який рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2019 року було розірвано. Сторони є батьками сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що їх син має захворювання сполучної тканини, яке впливає на його фізичні можливості. У зв`язку зі станом здоров`я дитина потребує постійного додаткового догляду, зокрема: регулярні медичні огляди, масаж, плавання, електростимуляція, ЛФК, курси кінезіотерапії, апаратне лікування очей, застосування спеціальних ортопедичних засобів.

Відповідач участі у вихованні сина не приймає, позивач сама виховує дитину, займається його навчанням, лікуванням, тому не має змоги працевлаштуватись. А із запровадженням карантину, змушена постійно знаходитися із дитиною, оскільки її немає з ким залишити.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 , посилаючись на положення ч. 4 ст. 76 Сімейного кодексу України, просила стягнути з відповідача на своє утримання аліменти у розмірі 1/8 частки усіх видів його заробітку з дня пред`явлення позову і до 04 травня 2022 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що вихованням сина, піклуванням про його стан здоров`я, рівень розвитку, розвиток здібностей дитини здійснюється лише позивачем одноосібно. Відповідач протягом 9 років жодним чином не приймає участі у вихованні, піклуванні про дитину, не провідує його, не цікавиться здоров`ям, свідомо нехтує своїми обов`язками щодо піклування про дитину.

Вказує, що після народження дитини вона не мала можливості працювати, зайняти відповідну посаду у зв`язку із вихованням, лікуванням дитини, піклуванням про сина, в той час як відповідач будував свою кар`єру.

Зараз, у зв`язку із порушенням сімейних зв`язків її фінансова забезпеченість через піклування про дитину залишилась під загрозою і вона опинилась у кризовому становищі. Для набуття певного професійного рівня потрібен час. Тому, позивач вважає справедливим отримати допомогу від колишнього чоловіка протягом цього часу, враховуючи, що відповідач має можливість таку матеріальну допомогу надавати.

Також до апеляційної скарги позивачем долучено докази, отримані вже після винесення судом оскаржуваного рішення, а саме: довідка лікаря Броварського міського центра первинної медико-санітарної допомоги амбулаторія №7 Лебедь О.М. від 26.02.2021, довідка лікаря Броварського міського центру первинної медико-санітарної допомоги амбулаторія №2 Кравченко С.Р. від 19.02.2021р., довідка ЗДО «Барвінок» від 22.02.2021р. № 06, довідки Броварської спеціалізованої школи 1-111 ступенів №7 від 16.03.2021 №№65, 66.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено передбачених ст. 76 СК України обставин, пов`язаних із вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, внаслідок яких позивач не мала можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 грудня 2000 року, який рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2019 року було розірвано.

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає розом з позивачем.

Із наданих медичних документів встановлено, що ОСОБА_3 діагностовано: дисплазія сполучної тканини, гіпермобільність суглобів, плосковальгусна деформація стоп, сколіотична осанка, міопія, суттєве зниження гостроти зору.

Надані консультативні заключення та медичні висновки щодо ОСОБА_3 , наданих 26.08.2016, 05.12.2016, 31.03.2017, 06.10.2017, 31.05.2019, 11.06.2019, містять лише рекомендаційний характер щодо проходження, зокрема: масажу, ЛФК, плавання, курси кінезіотерапії, застосування спеціальних ортопедичних засобів.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків у 2018 році ОСОБА_2 нараховано дохід у вигляді заробітної плати у розмірі 377 951,13 грн., а у першому кварталі 2019 року - 109 021 гривень, (а.с. 11,12).

У ОСОБА_1 за І-ІІІ квартали 2019 року - відсутні доходи (а.с. 13).

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 регулярно самостійно сплачував аліменти у розмірі 25 % свого доходу, що додатково підтверджується випискою з особового рахунку (а.с. 70, 71).

Згідно договору дарування частини квартири ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 , в інтересах якого діє його мати ОСОБА_1 , Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

Згідно із частиною 4 статті 76 СК України якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

За положеннями частини другої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із частинами третьої, четвертою статті 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частинами першою та другою статті 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема у постановах від 22 листопада 2018 року у справі № 758/4690/15-ц (провадження № 61-27192св18) та від 27 грудня 2018 року у справі № 165/1728/17 (61-3163св18).

Такий висновок також відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 13 квітня 2016 року № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року № 6-1111цс17.

Встановлено та не заперечується сторонами, що на момент пред`явлення позову ОСОБА_2 регулярно самостійно сплачував аліменти у розмірі 25% від свого доходу.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (на час звернення позивача із позовом до суду) прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у 2020 році для осіб, які втратили працездатність становив: з 01 січня 2020 року 1 769 грн., з 01 липня 2020 року 1854 грн, з 01 грудня 2020 року 1934 грн. Прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становив: з 01 січня 2020 року 2395 грн., з 01 липня 2020 року 2510 грн., з 01 грудня 2020 року 2618 грн.

Виходячи із розміру доходу відповідача, щомісячно виплачувані ним в якості аліментів на утримання дитини кошти у 2,5 рази перевищують розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, так як позивач, згідно з частиною четвертою статті 75 СК України, не є особою, яка потребує матеріальної допомоги шляхом стягнення аліментів з другого із подружжя.

Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції обґрунтовано враховані й інші обставини, які свідчать про відсутність потреби позивача в матеріальній допомозі.

Доказів того, що за станом свого здоров`я позивач позбавлена можливості виконувати роботу чи не виконувала її взагалі суду також не представлено.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на додаткові докази отриманні вже після винесення судом оскаржуваного рішення, які були подані позивачем разом із апеляційною скаргою та які, на думку позивача, є підставою для задоволення позову, не приймається судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки дані докази подані ОСОБА_1 з порушенням процесуальних строків подання доказів.

Відповідно до ч. 2, ч. 4, ч. 8 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом письмових доказів, судова колегія приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову.

При встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують правильних висновків суду першої.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7, 367 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Н.В. Ігнатченко