Провадження №2/760/1981/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить зняти арешт з усього нерухомого майна, що їй належить, накладений постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 серпня 2013 року № 39472878.

Посилається в позові на те, що у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві з 23 серпня 2013 року по 16 жовтня 2014 року на виконанні перебувало виконавче провадження №39472878 з примусового виконання виконавчого листа №2-6766/12, виданого на підставі заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та неї на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором №380/882/06-Пі від 27 червня 2006 року.

У межах даного виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 серпня 2013 року, на підставі якої до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис щодо арешту всього нерухомого майна, номер запису про обтяження 2295433.

16 жовтня 2014 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Зазначає, що вона не отримувала жодних документів у межах даного виконавчого провадження, у тому числі копій постанов про відкриття та закінчення виконавчого провадження.

Вказані вище обставини підтверджуються листом відповідача від 02 грудня 2020 року №39472878/5, наданого у відповідь на адвокатський запит, у якому відповідач повідомив наявну у нього інформацію по виконавчому провадженню, матеріали якого знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року заочне рішення від 29 листопада 2012 року у справі №2- 6766/12, на підставі якого видано виконавчий документ про солідарне стягнення боргу було скасовано, а тому підстав для продовження арешту майна відсутні.

Також постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк», що є правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк», у частині стягнення боргу за кредитним з неї, як з поручителя у зв`язку із припиненням договору поруки.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 30 грудня 2020 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 09 березня 2021 року.

/ а. с. 25 /

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву, а третім особам - для надання письмових пояснень щодо позову.

На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджатися своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За правилами ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2012 року стягнуто солідарно з позивачки та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №380/882/06-Пі від 27 червня 2006 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2012 року було скасовано.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року в задоволенні вимог АТ «Альфа Банк» в частині стягнення заборгованості з позивача відмовлено.

З листа Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02 грудня 2020 року вбачається, що у Відділі з 23 серпня 2013 року по 16 жовтня 2014 року на виконанні перебувало виконавче провадження №39472878 з примусового виконання виконавчого листа №2-6766/12, виданого на підставі заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2012 року про стягнення солідарно з позивачки та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором №380/882/06-Пі від 27 червня 2006 року.

16 жовтня 2014 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

/ а.с. 4 - 5, 8 - 13 /

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України « Про виконавче провадження» / в редакції, на момент вчинення виконавчих дій / виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися

безрезультатними.

Порядок та підстави зняття арешту з майна, накладеного в межах виконавчого провадження, врегульовано ст.ст.50, 60 Закону.

За містом ст. 50 Закону арешт з майна знімається постановою державного виконавця в разі завершення виконавчого провадження.

В свою чергу, підстави для закінчення виконавчого провадження визначені в ст.49 Закону, згідно з якою повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, визначених п.2 ч.1 ст.47 Закону, не тягне за собою закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 5 ст. 60 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом

про визнання права власності на це майно і про зняття з нього

арешту.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою

начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому

безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено

порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Судом встановлено, що при поверненні виконавчого документа стягувачу постанова про зняття арешту з майна позивачки, як боржника, не виносилася.

Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб?єктів права власності.

За змістом ч.ч.1 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантовано захист права власності. Згідно з даною статтею фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі « Вендітеллі проти Італії» /1994 / Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності.

Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Стаття 1 Протоколу вимагає, перш за все і особливо, щоб втручання державної влади у використання права на майно було законним / рішення в справі « Півень проти України 2004 рік/.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно.

Тобто, право власності позивача, як абсолютне право, може бути захищене лише при доведеності самого факту порушення.

Позивач зазначила, що відкриті виконавчі провадження щодо неї, як боржника, на момент її звернення до суду, в Єдиному реєстрі боржників відсутні.

Відповідач, не подавши відзив на позов, дані обставини не спростував.

За змістом ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Представник відповідача, не подавши до суду відзиву, будь-яких доказів, які б відповідали вказаним принципам доказування, та спростували доводи позивача, суду не надав.

В свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПУ України, доказами.

В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 39, 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 15,16,317,319,321, 368, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Зняти арешт з усього майна, належного ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 серпня 2013 року у виконавчому провадженні № 39472878.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолятивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва