ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року

м. Харків

справа №646/6904/17

провадження №22-ц/818/4051/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

сторони справи:

за первісним позовом:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

за зустрічним позовом:

позивач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2021 року, постановлене у складі судді Шелест І.М.,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 62531,28 грн., яка складається із матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП у сумі 60945,48 грн. та витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження №12887 від 03.05.2017 у сумі 1585,80 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 11.09.2016 мало місце ДТП між автомобілем Сузукі, ( НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем Чері ( НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_2 ДТП сталося з вини водія автомобіля Чері ОСОБА_2 , тому позивач просить стягнути з останнього заподіяну майнову шкоду.

31.01.2018 заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у сумі 60945,48 грн., витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження у сумі 1585,80 грн. та судовий збір.

22.12.2018 ухвалою суду заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, вищевказане заочне рішення скасоване.

05.02.2019 ухвалою судді Шелест І.М. справу прийнято у своє провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

18.03.2019 до суду надійшов зустрічний позов, у якому ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 100000,00 грн.

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що 11.09.2016, о 21:30 год., в м. Харкові, на перехресті пр. Гагаріна та вул. Чугуївської, між автомобілем Chery, р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобілем Suzuki Grand Vitara, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 сталася ДТП. Протокол про адміністративне правопорушення було складено на обох водіїв. ОСОБА_2 вважає, що відсутність постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Зазначене може підтвердити лише проведнення авто-технічної експертизи по справі. Посилається на те, що неправомірними діями ОСОБА_1 йому завдано моральної шкоди, яку від оцінює у 100000 грн.

01.04.2019 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова прийнято зустрічний позов та здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, заподіяну в результаті дорожньо?транспортної пригоди, у сумі 60945,48 грн., витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження у сумі 1585,80 грн., а також судовий збір у розмірі 640 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що 11.09.2019, о 21:30 год., у м. Харкові, на перехресті пр. Гагаріна та вул. Чугуївської, мала місце ДПТ між автомобілем Suzuki Grand Vitara, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та Chery, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Факт порушення ОСОБА_2 вимог п. 11.3 ПДР України та наявність причинного зв`язку між вказаним порушенням та ДТП від 11.09.2016, встановлені постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.03.2017 по справі №646/10995/16-п, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 23.05.2017, а тому за правилами ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню при розгляді даної справи. Також вказаним рішенням встановлено та не підлягає доказуванню, що під час скоєння вказаного ДТП ОСОБА_1 вимог п. 12.1 ПДР України не порушував. Перевіряючи обґрунтованість розміру матеріальної шкоди суд врахував, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначено висновком експерта №12887 від 03.05.2017, виконаного на замовлення позивача за первісним позовом. Проведене експертне дослідження, на переконання суду, відповідає правилам, визначеним Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092. Обсяг та характер пошкоджень, зафіксованих експертом та відображених у висновку в цілому відповідає обсягу та характеру ушкоджень автомобіля позивача, зафіксованих уповноваженою особою органу поліції при складанні схеми місця ДТП від 11.09.2016. Належних та допустимих доказів на спростування визначеного експертом у вказаному висновку розміру матеріальної шкоди, відповідачами суду не надано. На підставі викладеного суд вважав, що позивачем доведено розмір майнової шкоди, завданої пошкодженням його автомобіля у розмірі 60945,48 грн., а також факт понесення та розмір витрат на проведення експертного дослідження у сумі 1585,80 грн., які підлягають стягненню з відповідача на його користь, так само як і сума сплаченого судового збору. Доказів на підтвердження того, що на момент скоєння ДТП цивільна відповідальність водія транспортного засобу «Chery», р.н. НОМЕР_2 , була застрахована за договором страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, матеріали справи не містять.

В частині зустрічних позовних вимог суд виходив з того, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за фактом порушень ним п. 12.3 ПДР України не складався. Наданий ОСОБА_2 висновок експерта від 27.02.2020 №7/443СЕ?20 суд оцінив критично, не вважаючи його достатнім і достовірним виходячи з того, що технічна можливість запобігти зіткненню з автомобілем «Chery» водія автомобіля «Suzuki Grand Vitara» оцінена експертом на підставі інформації про швидкість руху автомобіля «Suzuki Grand Vitara» та момент виникнення небезпеки для руху, завданих замовником експертизи ОСОБА_2 . Тобто вказані вхідні дані ані в ході розгляду адміністративного матеріалу у справі про адміністративне правопорушення, ані в ході розгляду судом даної справи не встановлювалося, надані експерту для проведення дослідження документи та матеріали вказаних відомостей також не містять. Експертом не ставилося на вирішення питання щодо визначення таких даних, а експертне дослідження проведено та висновок здійснений згідно свідчень водія ОСОБА_2 . Указаний висновок не може бути підтвердженням ані факту заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди, ані наявності причинно?наслідкового зв`язку між діями водія ОСОБА_1 та моральною шкодою, заподіяною ОСОБА_2 . На підставі викладеного суд дійшов висновку, що встановлені висновком обставини як не спростовують позовних вимог за первісним позовом, так і не підтверджують заявлені вимоги за зустрічним позовом. ОСОБА_2 не довів належними та достовірними доказами, що йому було завдано моральну шкоду діями ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду,ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, якою просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний задовольнити.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, а також через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Так, протокол про адміністративне правопорушення було складено на обох водіїв. В ДТП обидва автомобіля були пошкоджені, що відображено в схемі місця ДТП та досліджено судом за матеріалами адміністративної справи. Заявления ОСОБА_2 позову про стягнення лише моральної шкоди базувалося на тому, що: ДТП сталося в т.ч. й за наявності в діях ОСОБА_1 порушення ПДР під час скоєння ДТП, ОСОБА_2 зазнав втрат морального характеру, які виразилися в т.ч. й в тому, що уклад його життя було порушено та підлягав відновленню після події ДТП. Свої доводи ОСОБА_2 обґрунтовував матеріалами адміністративної справи та висновками судової авто-технічної експертизи від 27.02.2020, який було отримано на замовлення ОСОБА_2 після того, як близько пів року судом не розглядалось клопотання про призначення відповідної експертизи. Під час отримання, а також дослідження судом першої інстанції висновку експерта від 27.02.2020, суд не здійснив жодного зауваження щодо сумнівності цього доказу та не роз`яснював стороні відповідача ОСОБА_2 про право на заявления клопотання про проведення судової авто-технічної експертизи у зв`язку з цим тощо, що суперечить положенням постанови Пленуму Верховного Суду «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 №5. Також суд не звернув увагу, що експерту на дослідження надавались копії матеріалів з адміністративної справи відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вигляді моральних страждань, яка була завдана ОСОБА_2 , випливає саме з факту наявності неправомірних дій ОСОБА_1 в момент ДТП, і полягала в тому, що тривалий час ОСОБА_2 не міг користуватися своїм пошкодженим в ДТП автомобілем та витрачав власні кошти на відновлення свого емоційного стану та страху під час перебування за кермом.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про недопустимість висновку експерта Харківського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру №2 від 27.02.2020 №7/443СЕ-20 в якості доказу. Суд також не звернув увагу на зауваження ОСОБА_2 щодо поданих ОСОБА_1 доказів на підтвердження обґрунтованості вимог, а саме, що копія висновку експертного автотоварознавчого дослідження №12887 від 03.05.2017 не засвідчена належним чином, та не надав їм правової оцінки. Також експертиза проводилась без повідомлення та присутності ОСОБА_2 , позивач жодним чином не підтвердив, що станом на момент проведення експертизи, 15.12.2017, пошкодження, виявлені експертом на автомобілі ОСОБА_1 , відповідали пошкодженням, завданим автомобілю в ДТП від 11.09.2016 (в тексті експертизи зазначено, що при дослідженні експертом не використовувався протокол огляду місця ДТП, а перевірка відповідності умов дійсності виходить за межі компетенції фахівця в галузі оцінки).

ОСОБА_1 подано заяву, в якій він вказує, що ним пропущені строки на подачу відзиву. Проти задоволення апеляційної скарги заперечує в повному обсязі, звертаючи увагу на те, що ДТП відбулася майже 5 років тому, і весь цей час ОСОБА_2 затягував процес. Вину апелянта встановлено судом. Оскаржуване апелянтом рішення суду вважає законним та обгрунтованим. При цьому, апелянт не зазначає, які саме неправомірні дії по відношенню до нього були вчинені первісним позивачем, так само, як і в чому полягає моральна шкода, не наведено обгрунтування її заявленого розміру. Вважає, що саме йому зі сторони ОСОБА_2 було завдано моральну шкоду, так як на протязі 5 років доводиться брати участь в судовій тяганині.

ОСОБА_3 подано заяву, в якій вона підтримує вимоги апеляційної скарги і зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено, що висновок експерта №7/332СЕ-20 від 27.02.2020 проведено з порушенням Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 №53/8, а також що він не відповідає вимогам ЦПК України та викликає сумнів у його правильності тощо. Звертає увагу, що висновок експерта від 27.02.2020 наданий в межах компетенції експерта, ґрунтуються на методичних рекомендаціях та результатах дослідження копій матеріалів адміністративної справи №646/10995/16-п, висновки чіткі, логічні, послідовні і відповідають фактичним обставинам справи і не були спростовані ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 367 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами, що 11.09.2019, о 21:30 год., у м. Харкові, на перехресті пр. Гагаріна та вул. Чугуївської, мала місце ДПТ між автомобілем Suzuki Grand Vitara, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та Chery, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2

11.09.2016 посадовою особою органів поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №097952, згідно якого 11.09.2019, о 21:30 год., водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Chery A15 Amulet, н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по другорядній дорозі вздовж пр. Гагаріна, виїхав на смугу зустрічного напрямку, не надав перевагу в русі автомобілю Suzuki Grand Vitara, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого допустив з ним зіткнення та порушив п. 11.3 ПДР України (т. 1, а.с. 167).

03.10.2016 посадовою особою органів поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №401828, згідно якого 11.09.2019, о 21:30 год., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Suzuki Grand Vitara, р.н. НОМЕР_1 , не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Chery, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , чим порушив п. 12.1 ПДР України (т. 1, а.с. 166).

09.03.2017 постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова по справі №646/10995/16-п адміністративну справу у відношенні ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях ознак складу адміністративного правопорушення. Адміністративну справу у відношенні ОСОБА_2 закрито в зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (т. 1, а.с. 23-24).

23.05.2017 постановою Апеляційного суду Харківської області постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.03.2017 залишено без змін (т. 1, а.с. 25-27).

З мотивувальної частини постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.03.2017 та постанови Апеляційного суду Харківської області від 23.05.2017 вбачається, що в даній дорожньо?транспортній пригоді, що мала місце 11.09.2016, дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 11.3 Правил дорожнього руху України і знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Але враховуючи, що строк накладення адміністративного стягнення за його вчинення на момент розгляду справи сплинув, провадження відносно ОСОБА_2 було закрито у зв`язку із нереабілітуючою обставиною закінченням строків накладення адміністративного стягнення. В діях водія ОСОБА_1 порушень п. 12.1 ПДР України судом не встановлено, оскільки останній рухався з допустимою та безпечною швидкістю.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса №12887 від 03.05.2017 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Suzuki Grand Vitara, н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП (11.09.2016), становить 60945,48 грн. (т. 1, а.с. 4-22).

Вартість експертного автотоварознавчого дослідження №12887 від 03.05.2017 складає 1585,80 грн. Вартість експертизи сплачена замовником ОСОБА_1 , що підтверджується супровідним листом експерта О.М. Клюєва від 04.05.2017 №12887 (т. 1, а.с. 4) та банківською квитанцією ПриватБанку від 15.12.2016 (т. 1, а.с. 105).

З висновку експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 27.02.2020 №7/443СЕ?20 вбачається, що згідно свідчень водія ОСОБА_2 в діях водія «Suzuki Grand Vitara», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної події. В діях водія автомобіля «Chery», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної пригоди. В умовах даної події водій автомобіля «Suzuki Grand Vitara» ОСОБА_1 з заданого моменту виникнення небезпеки для руху мав технічну можливість попередити зіткнення шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР України (т. 1, а.с. 157-159).

03.12.2019, під час розгляду справи судом першої інстанції, ОСОБА_3 заявлено клопотання про призначення по справі судової авто-технічної експертизи (т. 1, а.с. 150-151).

02.03.2020 ОСОБА_3 подано клопотання про долучення в якості доказу висновку експерта №7/332СЕ-20 від 27.02.2020. Зазначено, що про бажання ОСОБА_2 провести таку експертизу заявлялось ще на попередньому судовому засіданні та до суду подавались відповідні клопотання . В зв`язку з ти, що домовленості з ОСОБА_1 про укладення мирової угоди досягнуто не було і розгляд клопотання про призначення та проведення експертизи в суді було відкладено, ОСОБА_2 самостійно звернувся до експертної установи з відповідною заявою та додатками (витяг з матеріалів по справі про адміністративне правопорушення №646/10995/16-п) (т. 1, а.с. 154).

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

Згідно із частинами 2, 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені статтею 1188 ЦК України, частиною 1 якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України, вина у завданні шкоди є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77-81, 89 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У наданому відповідачем висновку експерта №7/332СЕ-20 від 27.02.2020 чітко зазначено, що дослідження, а також висновки зроблені експертом згідно свідчень водія ОСОБА_2 , в зв`язку з чим обгрунтованим є критичне ставлення суду першої інстанції до указаного доказу.

Обгрунтованою є позиція суду першої інстанції, що висновок експерта №7/332СЕ-20 від 27.02.2020 не є достовірним і достатнім доказом на підтвердження наявності або відсутності технічної можливості водія ОСОБА_1 уникнути зіткнення, а також наявності або відсутності причинного зв`язку між його діями та настанням ДТП. Також цей висновок не свідчить про заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди ОСОБА_1 , про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями водія ОСОБА_1 та моральною шкодою, заподіяною водію ОСОБА_2 .

Вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, яка відбулась 11.09.2019, о 21:30 год., у м. Харкові, на перехресті пр. Гагаріна та вул. Чугуївської, за участі водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , встановлена постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова по справі №646/10995/16-п від 09.03.2017, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 23.05.2017. Постановою районного суду адміністративну справу у відношенні ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях ознак складу адміністративного правопорушення. Адміністративну справу у відношенні ОСОБА_2 закрито в зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (т. 1, а.с. 23-24).

Під час розгляду адміністративного матеріалу за фактом указаної ДТП Червонозаводським районним судом м. Харкова було встановлено, що в даній дорожньо?транспортній пригоді, що мала місце 11.09.2016, дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 11.3 Правил дорожнього руху України і знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Провадження відносно ОСОБА_2 було закрито у зв`язку із нереабілітуючою обставиною закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

В діях водія ОСОБА_1 порушень п. 12.1 ПДР України судом не встановлено.

При цьому відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не означає відсутність вини для застосувапння до такої особи цивільно-правової відповідальності.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №328/2750/18 (провадження №61-13747св19).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно частини 6 статті 82 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Преюдиціальні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову. Такі правила спрямовані на додержання процесуальної економії в новому процесі. У випадку встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі, не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їх повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

У даній справі постанова Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.03.2017, яка набрала законної сили, має преюдиційне значення і є обов`язковою в частині встановлення вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, під час якої був пошкоджений автомобіль ОСОБА_1 , і відсутності в діях водія ОСОБА_1 порушень п. 12.1 ПДР України та ознак складу адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції, згідно вимог чинного законодавства обгрунтовано врахував, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Постанова суду про відсутність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, звільняє такого водія від відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року по справі №234/16272/15-ц (провадження №61-31395сво18).

Ураховуючи, що вина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП не встановлена, тому відсутні правові підстави для покладення на нього відповідальності по відшкодуванню завданої ОСОБА_2 моральної шкоди.

Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику аквтомобіля «Suzuki Grand Vitara», номерний знак НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, що мало місце 11.09.2016, встановлена висновком експертного автотоварознавчого дослідження Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса №12887 від 03.025.2017, згідно якого становить 60945,48 грн.

Належних і допустимих доказів, які б свідчили про невідповідність даного висновку дійсності, його складення з порушенням правил, визначених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, ОСОБА_2 не надано, судом не встановлено.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що ОСОБА_1 доведено розмір майнової шкоди, завданої пошкодженням його автомобіля у розмірі 60945,48 грн.

Вартість експертного автотоварознавчого дослідження №12887 від 03.05.2017 склала 1585,80 грн. і сплачена замовником ОСОБА_1 , що підтверджується супровідним листом експерта Клюєва О.М. від 04.05.2017 №12887 (т. 1, а.с. 4) та квитанцією №0.0.670131392.1 від 16.12.2016 (т.1, а.с. 105).

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача . При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення первісного позову в повному обсязі і відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин; були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується апеляційний суд.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що апелянтом не доведена наявність підстав для висновку щодо необґрунтованості та незаконності рішення суду першої інстанції, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення, судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 388-390, 391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30 серпня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді І.В.Бурлака

О.М.Хорошевський