Справа № 344/7292/18
Провадження № 22-ц/4808/1641/21
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Фединяка В.Д., Василишин Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Антоняка Т.М. у м. Івано-Франківську, у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі також МТСБУ) звернулося в суд з даним позовом, у якому послалося на те, що 21.01.2015 о 14 год. 45 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Хоткевича з вини громадянина ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була скоєна дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП). Вина відповідача у скоєнні вказаної ДТП підтверджується постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.02.2015. В результаті ДТП був пошкоджений транспортний засіб марки «Вольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Відповідно до Звіту № 23 від 18.02.2015 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого потерпілому, розмір матеріального збитку становить 12 708,51 грн з ПДВ. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. На дату скоєння вказаної ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Потерпілий, з метою отримання відшкодування, звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, до якої було додано копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2277193 терміном дії з 19.08.2014 до 18.08.2015. У зв`язку з настанням події, передбаченої пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі у розмірі 11 430,42 грн, з яких 10 590,42 грн - виплата страхового відшкодування та 840 грн - виплата за послуги аварійного комісара. 26.05.2015 МТСБУ звернулось до відповідача з листом про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у зв`язку з проведенням регламентної виплати потерпілому.

Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку витрати не компенсував, позивач просив стягнути з відповідача кошти у розмірі 11 430 грн 42 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 грн.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 червня 2021 року позовні вимоги МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ кошти у розмірі понесених витрат в сумі 10 590,42 грн та витрати, понесені на оплату судового збору у розмірі 1 638,66 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

Ухвалою Івано-Франківського міського від 16 вересня 2021 року заяву відповідача про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги позивача в частині стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу у сумі, виплаченій потерпілій від ДТП особі, у розмірі 10 590,42 грн, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Разом з тим, суд відмовив у позові в частині стягнення з відповідача витрат на послуги аварійного комісара у розмірі 840 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення в суд з вказаним позовом, оскільки право регресної вимоги в позивача виникло 25 травня 2015 року, а звернувся він в суд з даним позовом тільки 30 травня 2018 року, що підтверджується датою реєстрації позовної заяви судом. При цьому, МТСБУ не ставило питання про поновлення пропущеного строку, поважних причин пропуску строку не зазначило. Тому вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові. На думку апелянта, докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Із зазначених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням наведених положень розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 21.01.2015 о 14 год. 45 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Хоткевича ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Ауді», д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з прилеглої території, не переконався в безпечності даного маневру та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Вольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 10.2 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказані вище обставини встановлені постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2015 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с. 4).

В результаті вказаної ДТП, з вини водія ОСОБА_1 був пошкоджений автомобіль «Вольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до звіту № 23 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного експертом-оцінювачем, оціночна вартість матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу Volkswagen Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_2 , дорівнює 12 708,51 грн (а.с. 7-9).

Завдана шкода винуватцем ДТП - відповідачем потерпілому відшкодована не була.

З метою отримання страхового відшкодування, власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, до якої було додано копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2277193 терміном дії з 19.08.2014 до 18.08.2015 (а.с. 5, 6).

МТСБУ, розглянувши заяву ОСОБА_3 та зібрані документи по даному ДТП, прийняло рішення про відшкодування йому збитків і згідно платіжного доручення № 2696 від 25.05.2015 (а.с. 10) ОСОБА_3 виплачено грошові кошти у розмірі 10 590,42 грн.

Вказані обставини, що встановлені судом першої інстанції, відповідачем не заперечуються. Водночас відповідач у заяві про перегляд заочного рішення вказував, що суд першої інстанції неправильно задовольнив частково позов, оскільки позивач пропустив строк позовної давності, і відповідач заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності, що, на його думку, є підставою для відмови у позові МТСБУ. Ці ж доводи ОСОБА_1 зазначає у поданій апеляційній скарзі.

В силу дії ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист порушеного цивільного права або інтересу.

Приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Тому моментом початку позовної давності для регресної вимоги страховика в правовідносинах буде день виконання основного зобов`язання і фактично день припинення цього зобов`язання належним виконанням день проведення страховиком виплати страхового відшкодування третій особі (потерпілому в деліктному зобов`язанні). Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 05.04.2017 (провадження 6-2806цс16).

Судом першої інстанції встановлено, що МТСБУ провело регламентну виплату ОСОБА_3 у розмірі 10 590,42 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2696 від 25.05.2015 (а.с. 10).

Саме із вказаної дати (25.05.2015) почався перебіг трирічного строку позовної давності, який закінчився 25.05.2018.

Згідно відмітки на штампі суду, що мається на позовній заяві позивача, така зареєстрована судом 30 травня 2018 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 124 ЦПК України строк (мається на увазі будь-який процесуальний строк, в тому числі це стосується також обчислення строку позовної давності) не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Згідно копії фіскального чеку (а.с. 13, 82), представник МТСБУ Приступа Л.Л. здав позовну заяву на пошту 23.05.2018, тобто до закінчення строку позовної давності (25.05.2018).

За таких обставин доводи апеляційної скарги про пропущення строку позовної давності є безпідставними.

З огляду на викладене та з урахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування чи зміни судового рішення.

З урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 червня 2021 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: В.Д. Фединяк

Л.В. Василишин