Справа №701/591/21
Номер провадження2/701/289/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2021 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого - судді - А. І. Костенка

за участю секретаря - О. О. Брітан

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка матеріали за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування при Іваньківській сільській раді Маніківського району Черкаської області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав.

На підставу своїх вимог спирається на те, що у 2006 році між позивачкою - ОСОБА_1 та відповідачем - ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Маньківського районного управління юстиції у Черкаській області. Протягом останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. 13 лютого 2007 року, згідно актового запису за № 11, шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний, однак намагаючись налагодити стосунки, фактично до 2013 року вони проживали разом вже у цивільному шлюбі. Після реєстрації розірвання шлюбу позивачці присвоєне дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила доньку - ОСОБА_4 , батьком якої є відповідач. У другій половині 2013 року відносини між ними стали погіршуватися, що призвело до фактичного розірвання шлюбу, після чого їхня донька залишилась проживати разом з позивачкою та до сьогоднішнього дня знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Аліменти на утримання неповнолітньої доньки Відповідач самостійно не сплачував, хоча перші два роки допомагав позивачці з одягом для дитини та кишеньковими грошима. Останні чотири роки Відповідач взагалі перестав спілкуватися з позивачкою та дитиною та не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Відповідач після розірвання шлюбних відносин постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, взагалі не цікавиться її долею, життям, не відвідує дитину вдома та в школі. Жодної участі відповідач у вихованні доньки не бере та не має бажання з нею бачитись. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Грошові кошти на життєво важливі потреби дитини відповідач не надавав та не надає по даний час. Таким чином, протягом останніх років, незважаючи на неодноразові звернення позивачки до відповідача щодо прийняття ним участі у вихованні своєї дитини, відповідач не виконував та не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки та не бажає їх виконувати, не вживає заходів щодо забезпечення своїй дитині достатнього життєвого рівня, повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку та захисту її законних прав і інтересів, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавиться життям і навчанням своєї дитини, а також не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що і змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивач в судове засідання не з`явилася але надала суду письмову заяву згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розгляд справи проводити у її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає повністю та просить справу слухати у його відсутності.

Представник третьої особи: Органу опіки та піклування при Іваніківській сільській раді в судове засідання з`явився але надала до суду письмову заяву згідно якої підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила розгляд справи проводити у її відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: у 2006 році між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Маньківського районного управління юстиції у Черкаській області. 13 лютого 2007 року, згідно актового запису за № 11, шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний (а.с. 9), однак намагаючись налагодити стосунки, фактично до 2013 року вони проживали разом вже у цивільному шлюбі. Після реєстрації розірвання шлюбу позивачці присвоєне дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила доньку - ОСОБА_4 , батьком якої є відповідач (а.с. 7). Аліменти на утримання неповнолітньої доньки відповідач самостійно не сплачував, хоча перші два роки допомагав позивачу з одягом для дитини та кишеньковими грошима. Останні чотири роки відповідач взагалі перестав спілкуватися з позивачкою та дитиною та не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. З позовом до суду відносно стягнення аліментів позивачка не зверталася. Згідно довідки про склад сім`ї позивачка проживає із донькою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14). Відповідно до акту обстеження домоволодіння № 469 від 09.07.2021 року (а.с. 13), вони мають хороші житлово-побутові умови, позивачка повністю утримує дитину, займається її вихованням, допомогу у вихованні доньки їй надають батьки позивачки. Позивачем створені всі необхідні умови для нормального розвитку дитини, життя та навчання. У доньки є окреме місце для заняття та ігор, спальне місце. В помешканні є телевізор, магнітофон, книги, необхідні для всебічного розвитку дитини, іграшки. Таким чином, протягом останніх років, незважаючи на неодноразові звернення позивачки до відповідача щодо прийняття ним участі у вихованні своєї дитини, відповідач не виконував та не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки та не бажає їх виконувати, не вживає заходів щодо забезпечення своїй дитині достатнього життєвого рівня, повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку та захисту її законних прав і інтересів, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавиться життям і навчанням своєї дитини, а також не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак фактично там не проживає та немає постійного місця проживання. Вказаний факт підтверджується нотаріально посвідченими заявами відповідача: № 1268 від 03.09.2019р. та № 1449 від 10.11.2020 р. (а.с. 10, 11). До того ж, із вказаних заяв також вбачається, що відповідач не заперечує щодо позовних вимог про позбавлення його батьківських прав.

Статтею 150 СК України, яка закріплює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, а також зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до положень статті 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно зі статтею 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків.

Судом встановлено, що має місце факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, оскільки із матеріалів справи вбачається, що відповідач не має постійного місця проживання, ніде не працює, не забезпечує матеріальний стан дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Аналогічні роз`яснення викладені у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

За змістом роз?яснень, викладених у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Проте суд зауважує, що відповідач не виявив свідомого бажання приймати участь у вихованні дитини, що підтверджується вищевикладеними ообставинами, а також тим, що останній позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, що в сукупності свідчить про відсутність інтересу до дитини.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України), проте в даному випадку суд погоджується із наданим позивачем висновком органу опіки та піклування від 03.08.2021 року № 924/02-31 (а.с. 38-39) про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

У відповідності до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Способи виконання обов`язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними, згідно ч. 1, 2 ст. 181 СК України. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зазначені положення відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 СК України. Конкретна частка заробітку (доходу) матері, батька (платника аліментів), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у кожному конкретному випадку визначається лише судом. Суд може присудити одній дитині аліменти у будь-якій частці від заробітку (доходу) з врахуванням обставин, визначених ст. 182 СК України.

Суд вважає, що позивачем надано до суду належні та допустимі докази винної поведінки відповідача щодо своєї дитини та винятковості даного випадку, яка свідчить про наявність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дитини, тому позов про позбавлення батьківських прав підлягає до повного задоволення.

Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 19, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 19, 141, 150, 157, 164-166 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Маньківським РВ УМВС України в Черкаській області 14.07.2010 року) батьківських прав щодо малолітньої дочки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Маньківським РВ УМВС України в Черкаській області 14.07.2010 року, непрацюючого, громадянина України), аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 09.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зобов`язати законного представника дитини у місячний строк з дня набрання законної сили рішення суду відкрити особистий рахунок малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відділенні Державного ощадного банку України.

Аліменти перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Маньківським РВ УМВС України в Черкаській області 14.07.2010 року) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП: НОМЕР_3 , жительки АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, але в силу ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя А. І. Костенко