ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо - збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року, яке ухвалено суддею Квятковським Я.А. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення суду складено 24 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ :

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» (надалі ПрАТ "ПівнГЗК") про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві.

В обґрунтування позову зазначено, що 24 листопада 2004 року о 19 годині 28 хвилин під час виконання трудових обов`язків, а саме, машиніста огрудковувача цеху по виробництву обкотишів №2, батько позивача ОСОБА_2 отримав смертельну травму у вигляді механічної асфіксії, розвинутої внаслідок здавлення органів грудної клітини та живота. Смертю батька внаслідок нещасного випадку позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що на час смерті батька йому було лише 9 років, з останнім у нього були дуже довірливі, тісні стосунки, він завжди відчував батьківську любов, підтримку, піклування. Звістка про загибель батька призвела до того, що позивач відчув сильне душевне потрясіння, шок. Протягом довгих років він не міг змиритися з тим, що сталося, перебував у пригніченому стані. Усі його надії, сподівання, мрії на щасливе дитинство виявилися марними та недосяжними. У зв`язку зі смертю батька позивач був позбавлений батьківського піклування, любові, турботи та уваги. До теперішнього часу позивач відчуває, що не мав повноцінної сім`ї, біль від втрати рідної людини не стихає і досі та завдає глибоких моральних страждань.

Тому просив суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю батька, у розмірі 350 000 гривень.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "ПівнГЗК" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ "ПівнГЗК" на користь держави судовий збір в розмірі 1000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку позивача суд першої інстанції не врахував, що звістка про смерть батька завдала йому глибоких моральних та душевних страждань, оскільки він втратив батька, радість спілкування з ним, надію на майбутнє. Після загибелі батька нормальні життєві зв`язки позивача були втрачені, він постійно відчуває страждання, душевний біль, почуття туги та самотності. У зв`язку з чим вважає, що сума стягнутої моральної шкоди не відповідає принципу розумності, виваженості і справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_3 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника ПрАТ "ПівнГЗК" Доценко Т.Ю., яка проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечувала, просила рішення суду залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а.с. 6).

ОСОБА_2 , за життя, працював машиністом огрудковувачем на ВАТ"ПівнГЗК", правонаступником якого єПрАТ "ПівнГЗК".

24 лютого 2004 року при виконанні трудових обов`язків з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, в результаті якого він загинув.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського районного управління юстиції Дніпропетровської області від 27 лютого 2004 року, актовий запис № 305, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 34 років (а.с. 5).

Відповідно до п. 6 Акту №4/ІІ про нещасний випадок від 17 березня 2004 року, під час виконання службових обов`язків смерть ОСОБА_2 настала внаслідок механічної асфіксії, розвинутої внаслідок здавлювання органів грудної клітини та живота (а.с. 11).

Згідно п.7 Акту, причиною нещасного випадку є низька нервово - психічна стійкість (а.с. 11).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог позивача та вірно встановив, що відповідно до ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю батька, який загинув від нещасного випадку на виробництві відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частинам 3 та 4 статті 23 ЦК України,моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Виходячи з аналізу зазначених норм закону, право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Як вбачається з матеріалів справи, батько позивача загинув на виробництві, під час виконання трудових обов`язків.

Внаслідок його смерті позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, позивача позбавлено батьківської підтримки, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.

Судом першої інстанції встановлений причинний зв`язок між моральною шкодою, завданої позивачу та протиправною поведінкою відповідача - втрата життєвих зв`язків позивача з рідною людиною.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачу заподіяно моральну шкоду, оскільки втрата батька завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань, які виникли з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника належних умов парці, відповідно до ст.153 КЗпП України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості, справедливості, не ґрунтується на засадах верховенства права, є необґрунтованим.

Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Так, суд першої інстанції не в повній мірі врахував, щовнаслідок незабезпечення відповідачем безпечних умов праці позивач втратив свого батька. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому його душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість. Після загибелі батька нормальні життєві зв`язки позивача були втрачені, він постійно відчуває душевний біль, почуття туги та самотності.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що належним розміром відшкодування моральної шкоди буде грошова сума у розмірі 300 000 гривень на користь позивача.

У зв`язку із збільшенням розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди підлягає збільшенню стягнутий судом першої інстанції розмір судового збору, з огляду на наступне.

Згідно положення, закріпленого в п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц.

Виходячи з цих обставин колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру судового збору, стягнутого з ПрАТ "ПівнГЗК" і збільшивши цей розмір з 1000 гривень до 3 000 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги апелянт мав сплатити судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» на користь держави підлягають стягненню 4 500 грн. в рахунок відшкодування судових витрат по справі за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду підлягає зміні в частині розміру моральної шкоди та судового збору.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,-

ПОТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши його з 100 000 гривень до 300 000 (триста тисяч) гривень.

Рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору з 1000 гривень до 3 000 (три тисячі) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: