Номер провадження: 22-ц/813/2791/21
Номер справи місцевого суду: 520/382/19
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справи Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді: Князюка О.В.

Суддів: Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О.,

За участю секретаря судового засідання : Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання», третя особа публічне акціонерне товариство «Одесагаз», про визнання дій незаконними та зобов`язання провести перерахунок,

ВСТАНОВИЛА:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

08.01.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеса з позовною заявою до ТОВ «Одесагаз-Постачання», третя особа ПАТ «Одесагаз», в якій просила визнати незаконними дії ТОВ «Одесагаз-Постачання» з нарахування боргу за особовим рахунком № НОМЕР_1 у розмірі 449, 40 грн. за послуги з постачання газу та зобов`язати провести перерахунок плати за послуги постачання газу до квартири АДРЕСА_1 , за показаннями лічильника газу, виходячи з того, що вона почала споживати послугу з показань лічильника газу 571, 713 м3, посилаючись на те, що з 26.10.2004 року по 20.05.2015 року вона не проживала та не мала можливості проживати у цій квартирі.

Представник відповідача ТОВ «Одесагаз-Постачання» заперечував проти задоволення позовної заяви, зазначив, що станом на 01.12.2018 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 є заборгованість у сумі 472 грн. 92 коп., який підлягає сплаті.

Короткий зміст рішення першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Одесагаз-Постачання», третя особа ПАТ «Одесагаз», про визнання дій незаконними та зобов`язання провести перерахунок задоволено повністю.

Визнано незаконними дії ТОВ «Одесагаз-постачання» з нарахування ОСОБА_1 боргу за особовим рахунком № НОМЕР_1 в розмірі 449, 40 грн. за послуги з постачання газу в квартирі АДРЕСА_1 , станом на 01.12.2018 року.

Зобов`язано ТОВ «Одесагаз-постачання» провести перерахунок плати за послуги з постачання газу в квартирі АДРЕСА_1 , за показаннями лічильника газу виходячи з того, що ОСОБА_1 почала споживати газ починаючи з показань лічильника газу 571, 713 м3.

Стягнуто з ТОВ «Одесагаз-постачання», код за , на користь держави судовий збір у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн.80 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням 19 лютого 2020 року ТОВ «Одесагаз-Постачання» подано апеляційну скаргу відповідно до вимог якої, відповідач просить суд рішення Київського районного суду м. Одеса від 10.12.2019 року скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , до ТОВ «Одесагаз-Постачання», про визнання дій незаконними та зобов`язання провести перерахунок відмовити у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України. Судом взагалі не надано оцінки поясненням відповідача які неодноразово надавались в ході судового засідання.

Відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" Оператори ГРМ (АТ «ОДЕСАГАЗ») здійснюють діяльність з розподілу природного газу в тому числі діяльність зі встановлення, відключення/підключення приладів обліку природного газу (лічильників), визначення об`ємів спожитого природного газу згідно встановленого приладу, відкриття особових рахунків на ім`я споживача, облік та реєстрація газового обладнання споживачів.

ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ» відповідно Закону України "Про ринок природного газу" та згідно Правил постачання природного газу побутовим споживачам, Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015, здійснює нарахування та стягнення грошових затверджених розподілених абонентам, об`ємів споживання газу, так, відповідно до даних споживання природного газу станом на 03.2016 року показники лічильника газу ОСОБА_1 становлять 473 м. куб. Тобто саме з цих показників лічильника ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ» здійснювало нарахування вартості за спожитий природний газ. Враховуючи викладене суд не мав підстав для задоволення позовної заяви та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок плати починаючи з показників лічильника 571 м. куб.

Крім того, у мотивувальній частині рішення суд мав зазначити норми права, які застосував, та мотиви їх застосування та норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. В своїй позовній заяві позивач посилався на те, що відповідно до листа № 10.0-023303 розрахунок боргу безпідставно здійснений з показників лічильника 468 м. куб. Однак необхідно зазначити, що вказані дані були передані Оператором ГРМ до ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ» тому що визначення об`ємів спожитого природного газу згідно встановленого приладу є компетенцією виключно Оператора ГРМ АТ «ОДЕСАГАЗ».

Всі розрахунки заборгованості відповідно до показників лічильника були надані до суду першої інстанції, однак в своєму рішенні суд взагалі не зазначені як i не зазначено мотиви чому судом не взяті до уваги.

Враховуючи вищевикладене апелянт вважає рішення суду першої інстанції не обґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справ

28 травня 2021 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 адвоката Сопільняк Валерія Юрійовича надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно якого позивач вважає викладені у ній доводи необґрунтованими, а вимоги безпідставними з огляду на наступне.

ОСОБА_1 зазначає, що в період з 20.05.2015 р. по 14.06.2016 р. , позивач не споживала житлово-комунальну послугу з газопостачання у зв`язку з відсутністю приладів споживання газу.

В рахунках, які виставлялися ОСОБА_1 на оплату послуг з постачання газу за період з 01.01.2016 р. по 01.05.2017 р. не містилось інформації про показання приборів обліку спожитого газу, а також про наявність боргу за дану послугу.

27.01.2004 року ОСОБА_1 отримала у власність квартиру АДРЕСА_1 .

В подальшому на підставі судових рішень, ухвалених у 2004 році, які згодом були скасовані, право власності на цю квартиру було визнано за іншими особами. У зв`язку з цим ОСОБА_1 неодноразово зверталася до суду з позовами щодо захисту права власності на квартиру.

Останнім таким позовом ОСОБА_1 просила суд витребувати квартиру з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та виселити осіб, які там проживали. 15. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05.03.2015р., яке набрало законної сили, квартиру витребувано на користь ОСОБА_1 від ОСОБА_2 та виселено останню разом з її сином ОСОБА_3 .

Цим рішенням встановлено, що квартира вибула з володіння ОСОБА_1 не з її волі, оскільки вибула не на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна, як то передбачено законом, а на підставі судового рішення про визнання укладеного у простій письмовій формі при сумнівних обставинах договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на квартиру за ОСОБА_4 , до того ж на підставі судового рішення, ухваленого без участі ОСОБА_1 та належного повідомлення її як про пред`явлення позову, так і про час та місце розгляду справи.

02.08.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ «Одесагаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «Одесагаз-постачання», про визнання дій незаконними та зобов`язання провести перерахунок (справа №520/9836/18).

По справі №520/9836/18 ТОВ «Одесагаз-постачання були надані пояснення третьої особи щодо позову, в яких було зазначено, що ТОВ «Одесагаз-постачання» є постачальником природного газу, в обов`язки якого входить проведення розрахунків зі споживання природного газу, а ПАТ «Одесагаз» є лише розподільником природного газу. B зазначених поясненнях було надано таблицю нарахування обсягу розподіленого/поставленого газу за особовим рахунком № НОМЕР_1 станом на 04.09.2018 р. Під час розгляду справи було встановлено, що відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» з 01.07.2015 р. був здійснений розділ господарської діяльності між суб`єктами ринку природного газу в частині розподілу і постачання природного газу.

З 01.07.2015р. право на провадження господарської діяльності з постачання природного газу побутовим споживачам на території Одеської області отримав постачальник із спеціальним обов`язком ТОВ «Одесагаз-постачання». Постачальник зобов`язується забезпечувати постачання природного газу до пунктів призначення на умовах та обсягах, визначених договором та погоджених оператором ГРМ ПАТ «Одесагаз».

22.11.2018 p. рішенням Київського районного суду м. Одеси по справ №520/9836/18 в задоволені позову ОСОБА_5 відмовлено. Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 в період з 26.10.2004р. по 20.05.2015р. не проживала в квартирі АДРЕСА_2 . 23. Рішення вмотивоване тим, що ПАТ «Одесагаз» не здійснює господарську діяльність з постачання природного газу побутовим споживачам у зв`язку з відсутністю відповідно ліцензії, а відтак ПАТ «Одесагаз» не є належним відповідачем у даній справі щодо нарахування плати за спожитий газ. Разом з тим саме ТОВ «Одесагаз-постачання здійснює контроль щодо оплати за спожитий газ, отримання рахунків на оплату за спожитий газ, фінансового стану особових рахунків споживачів, пільг та субсидій. Отже, за результатами розгляду справи №520/9836/18 встановлено, що належним відповідачем у відносинах з проведення перерахунку плати за постачання природного газу є Товариство з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-постачання». Учасники справи №520/9836/18 не оскаржили судове рішення, яке набрало законної сили.

Щодо обґрунтування рішення позивач вважає за необхідне зазначити наступне.

У своїй апеляційній скарзі ТОВ «Одесагаз-постачання`вказує, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, оскільки в ньому не зазначені всі обставини спірних правовідносин.

ОСОБА_1 погоджується з тим, що рішення Київського районного суду м. Одеси вiд 10.12.201 9р. є лаконічним. Проте, це не є підставою для його скасування, оскільки відповідно до положень частини другої ст.376 Цивільного процесуального кодексу України (далі також - ЦПК України) порушення норм процесуального права, на що фактично вказує ТОВ «Одесагаз-постачання», може бути підставою для скасування або зміни рішення лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Отже, правильне по суті законне рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

Так, в позові позивач зазначила, що після того, як ПАТ «Одесагаз» відмовило їй у наданнi розрахунку боргу за спожитий в квартирі газ, вона 09.07.2018р. звернулася з аналогічним письмовим проханням до ТОВ «Одесагаз-постачання, на яке отримала лист №10.0-023303 від 17.07.2018 р. (далі - Лист №10.0-023303) де містився розрахунок нарахування вартості спожитого газу у квартирі позивача (копія є в матеріалах справи).

3 цього розрахунку випливає, що розрахунок ОСОБА_5 боргу здійснено виходячи з облікових показань, а саме з 468 м?, а не з 00571,713 м? - зазначеного в актi державного виконавця станом на день вселення позивача (п.7 вище).

Окрім цього в заборгованість ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 протиправно включено борг в розмiрi 63,58 грн., який утворився в період, коли вона не проживала, а отже й не споживала послуг з постачання газу.

Доказів, які б свідчили про iншi обставини, відповідач не надав суду. Тому ОСОБА_1 вважає рішення суду, яким відповідача зобов`язано провести перерахунок за послуги з постачання газу в квартиру за показаннями лічильника газу виходячи з того, що ОСОБА_1 почала споживати дану послугу починаючи з показань лічильника газу - 571,713 м?, - законним.

Єдиним доводом в цьому контексті, на який скаржник посилається апеляційний скарзі, є те, що розрахунок боргу був зроблений ним на підставі відомостей, отриманих від ПАТ «Одесагаз».

Проте, такий довід не міг стати підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідно до положень частин першої та другої ст.18 Закону України від 09.04.2015 № 329 VIII «Про ринок природного газу» облік обсягів споживання природного газу здійснюється за допомогою вузла обліку природного газу. Приладовий облік природного газу здійснюється з стою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під показань такого приладу проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу.

Пунктом 21 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених 0.09.2015р. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах 66.11.2015р. за №1382/27827 (далі також - Правила), визначено, що побутовий споживач мас право безоплатно отримувати інформацію про обсяги та інші показання власного споживання природного газу. Споживач також має право на проведення звіряння розрахунків з підписанням відповідного акта.

Отже, зобов`язання ТОВ «Одесагаз-постачання» провести перерахунок з урахуванням показань приладів обліку газу станом на день вселення ОСОБА_1 до квартири ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції обґрунтував у своєму рішенні висновок про те, що розрахунок вартості спожитого ОСОБА_1 газу має здійснюватися з тих показань приладу обліку, які зазначені в акті державного виконавця (див. п.7). В той же час, посилання скаржника на ту обставину, що розрахунок здійснювався ним на підставі відомостей про спожитий об`єм газу, наданий ПАТ «Одесагаз», не є підставою для невиконання скаржником обов`язку здійснення належного та обґрунтованого нарахування споживачу вартості спожитого газу.

Позивач просить суд рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.12.2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Одесагаз-Постачання" - залишити без задоволення.

Надходження апеляційних скарг до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.03.2021 року під головуванням судді Князюка О.В. було відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання», третя особа публічне акціонерне товариство «Одесагаз», про визнання дій незаконними та зобов`язання провести перерахунок

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.03.2020 року у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Князюка О.В., суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М. справу було призначено до розгляду на 25 червня 2020 року на 11:00 год.

25 червня 2020 року розгляд справи було відкладено на 10 грудня 2020 року на 10:30 год у зв`язку з перебування головуючого судді Князюка О.В. у відпустці відповідно до наказу № 53-в від 12.06.2020 року.

12 грудня 2020 року розгляд справи було відкладено на 12.08.2021 року на 11:00 год за клопотанням ТОВ «Одесагаз-Постачання».

Розгляд справи неодноразово був відкладений в тому числі і за заявою сторін.

12 серпня 2021 року в судове засідання сторони не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань не подавали, про дату, час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в провадженні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі, вони реалізували свої процесуальні права.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, а також те, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо участі у судовому засіданні під час розгляду справи та висловили свою процесуальну позицію, тобто створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції; і визначені відповідно до них правовідносини

Судом встановлено, що 5 лютого 1979 року виконавчим комітетом Київської райради народних депутатів ОСОБА_1 на склад сім`ї з чотирьох осіб (батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_7 , син ОСОБА_8 ) видано ордер № 148 серії КР на право заселення трикімнатної квартири АДРЕСА_3 .

27 січня 2004 року Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради Степановій Л.П. на підставі розпорядження органу приватизації від 27 січня 2004 року №181197 видано свідоцтво про право приватної власності на житло квартиру АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_4 . Державна реєстрація права власності на підставі виданого 5 травня 2010 року дублікату проведена 25 травня 2010 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 9 лютого 2004 року в справі №2-1276/2004 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_9 , ОСОБА_1 про визнання угоди дійсною, визнання права власності визнано дійсною укладену у простій письмовій формі угоду від 31 січня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2004 року за позовом ОСОБА_4 ОСОБА_1 зобов`язано не перешкоджати ОСОБА_4 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , знято ОСОБА_1 з реєстраційного обліку по квартирі.

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_9 , діючим від імені ОСОБА_4 , та ОСОБА_10 , посвідченого 25 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О., зареєстрованого в реєстрі за №1839, ОСОБА_10 купив квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом першої одеської державної нотаріальної контори Алексєєвою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 4-6145, ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2006 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 9 лютого 2004 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 8 листопада 2006 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2004 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 1 жовтня 2010 року, за позовом ОСОБА_1 визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_9 , діючим від імені ОСОБА_4 , та ОСОБА_10 , посвідчений 25 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О.; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , посвідчений 24 листопада 2004 року державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Алексєєвою О.В.; ОСОБА_1 вселено в квартиру, ОСОБА_2 з квартири виселено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2012 року рішення Київського районного суду м.Одеси від 17 березня 2009 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 1 жовтня 2010 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2012 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_9 , діючим від імені ОСОБА_4 , та ОСОБА_10 , посвідчений 25 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О.; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , посвідчений 24 листопада 2004 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Алексєєвою О.В.; вселено ОСОБА_1 в квартиру, визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру, виселено ОСОБА_2 з квартири.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2012 року рішення Київського районного суду Одеської області від 26 вересня 2012 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсними правочинів, визнання права власності, вселення, виселення відмовлено з підстав неправильно обраного способу захисту порушеного права.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2012 року у відкритті касаційного провадження на рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2012 року відмовлено.

Після чого, 25 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_10 про визнання права власності на нерухоме майно, витребування майна, виселення .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2014 року позов задоволено.

Вказані обставини встановлені в рішенні Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 05.03.2015 року, яким апеляційну скаргу представника ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2014 року скасовано. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_10 про визнання права власності на нерухоме майно, витребування майна, виселення задоволено частково. Витребувано квартиру АДРЕСА_1 від ОСОБА_2 як набувача за відплатним договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори 24 листопада 2004 року за реєстровим номером 4-6145, на користь ОСОБА_1 як власника відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 січня 2004 року управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради. Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 .

Зазначено, що рішення про витребування нерухомого майна є підставою для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , проведеної на підставі посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори 24 листопада 2004 року за реєстровим номером 4-6145 договору купівлі-продажу, та поновлення державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі виданого 27 січня 2004 року управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради свідоцтва про право власності на житло.

Відповідно до частини 4 та 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.

Як роз`яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що відповідачем протиправно включено борг у сумі 558,46 гривень за послуги з постачання газу в квартирі АДРЕСА_1 станом на 01 липня 2018 року, який утворився в період, коли вона не проживала в квартирі.

Судом достовірно встановлено, що в період з 26.10.2004 року по 20.05.2015 року позивач, ОСОБА_1 не проживала в квартирі АДРЕСА_1 .

Як вбачається з Акту державного виконавця, складеного 20 травня 2015 року, на час виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 05.03.2015 року та передачі ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 показання лічильника газу становили: 00571, 713 куб.м.

Разом з тим, відповідно до довідок про борги та нарахування за комунальні послуги від 11.04.2015 року та 13.05.2015 року, станом на 01.04.2015 року та на 01.05.2015 року, сума боргу перед ПАТ «ОДЕСАГАЗ» по особовому рахунку № НОМЕР_2 становила 63, 28 грн., показники лічильники газу становили 468 куб.м.

15 червня 2015 року позивач звернулась до Публічного акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ» з заявою про перерахунок плати за комунальні послуги з 20.05.2015 року, тобто з моменту їх споживання.

Проте матеріали справи не містять відповіді на дане звернення.

В подальшому, позивач звернулась до ПАТ «ОДЕСАГАЗ» з заявою про переоформлення особового рахунку, в результаті чого 14.06.2016 року уповноваженими особами ПАТ «ОДЕСАГАЗ» було проведено обстеження, за результатами якого складено Акт № 4664 від 14.06.2016 року, в якому зазначено новий номер особового рахунку НОМЕР_1 на постачання газу в квартиру АДРЕСА_1 , оформлений на ім`я позивача та зазначено показники лічильника 00571 куб.м.

Також судом встановлено, що в липні 2018 року позивач звернулась до ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ» з заявою щодо надання розрахунку спожитого за місцем її мешкання газу.

На вказане звернення ОСОБА_1 отримала лист № 10.0-023303 від 17.07.2018 року, в якому міститься розрахунок нарахування вартості спожитого газу у квартирі АДРЕСА_1 , та станом на 01 липня 2018 року їй нараховано борг у розмірі 558, 46 грн.

Влітку 2016 року позивач звернулася до ПАТ «Одесагаз» з заявою про переоформлення особового рахунку.

За період часу з моменту передання квартири позивачеві до переоформлення особового рахунку (з 20.05.2015 року по 14.06.2016 року) позивач не споживала послугу з газопостачання.

У рахунку, який виставляли ОСОБА_1 на оплату послуг газопостачання за період з 01.01.2016 року по 01.05.2017 року не містилось інформації про показання приборів обліку спожитого газу, а також про наявність боргу за дану послугу.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає повністю.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у ) нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону, виконавцем комунальних послуг є господарювання, що надає комунальну послугу з постачання та розподілу природного газу постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживач, виконавець комунальних послуг та управитель.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.201 7р. №187 «Про затвердження «Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу», забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного затверджено перелік підприємств, яким надано право на провадження господарської діяльності з постачання природного газу побутовим споживачам. На території Одеської області право отримав постачальник із спеціальним обов`язком ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів. Споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Побутовий споживач, яким є фізична особа, придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Відповідно до ст. 7 Закону, визначені права та обов`язки споживача житлово-комунальних послуг, відповідно до якої споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Аналогічна норма міститься в ч.2 ст.13 Закону України «Про ринок природі газу», яка покладає обов`язок на споживача забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Обов`язок з оплати вартості фактично спожитих послуг з постачання газу належить особі, яка реально споживає таку послугу.

Відповідно до п. 5 ч. 2. ст. 8 Закону виконавець комунальної послуги зобов`язаний розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів і проводити, відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визнані договором про надання комунальних послуг.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про ринок природного газу», приладовий облік природного газу здійснюється з метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання.

У преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч.ч. 2,3,4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Пунктом 1 частиною 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 7,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

У відповідності зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам.

ПАТ «ОДЕСАГАЗ» здійснює діяльність з розподілу природного газу та діє на підставі Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2494 та зареєстрованого в МЮУ 06 листопада 2015 р. за № 1379/27824, а також затвердженого Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498 Типового договору розподілу природного газу.

Нормативно-правове регулювання відносин, що виникають на ринку розподілу природного газу між газорозподільними підприємствами та споживачами їх послуг здійснюється на підставі наступних законодавчих актів: Закону України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року, постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу», Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496, Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494.

У відповідності до підпункту 33 пункту 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», ринок природного газу це - сукупність правовідносин, що виникають зокрема у процесі постачання природного газу, а також надання послуг з його розподілу.

Відповідно до підпункту 35 пункту 1 статті 1 даного Закону розподіл природного газу це - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

За приписами підпункту 17 пункту 1 статті 1 даного Закону оператор газорозподільної системи це - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників).

У відповідності до пункту 2 статті 37 даного Закону оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором.

Підпунктом 32 пункту 1 статті 1 даного Закону визначено, що Регулятор це - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

У відповідності до статті 38 даного Закону права та обов`язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу.

У відповідності до вказаних приписів законодавства, ПАТ «ОДЕСАГАЗ» серед, суб`єктів ринку природного газу, кваліфікується як Оператор газорозподільної системи.

Згідно пункту 2 статті 37 глави 5 Закону України «Про ринок природного газу», оператор газорозподільної системи проводить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором.

Положення Кодексу газорозподільних систем надають наступне визначення оператора газорозподільних систем (оператора ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, у тому числі в розрізі ринку природного газу визначено Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року.

Згідно до пункту 3 глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Відповідно до пункту 1 глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу у разі подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання.

Абзацом 13 пункту 1 глави 7 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем передбачено, що у разі якщо припинення газопостачання (розподілу природного газу) на об`єкт побутового споживача буде здійснюватися у випадках, визначених у підпунктах 1 - 6 (крім випадку подання споживачем письмової заяви про припинення газопостачання), 9 цього пункту, Оператор ГРМ має надати повідомлення про припинення газопостачання/розподілу природного газу побутовому споживачу не менше ніж за три доби до запланованої дати припинення газопостачання (розподілу природного газу). При цьому в повідомленні мають бути зазначені підстави та дата припинення газопостачання (розподілу природного газу).

Пунктом 6 глави 7 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем визначено, що відновлення газопостачання (розподілу природного газу) здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника) про відновлення газопостачання (розподілу природного газу) та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування Оператору ГРМ витрат на припинення та відновлення газопостачання (розподілу природного газу).

Згідно з Кодексом ГРМ, споживач зобов`язаний щомісячно з 1-го по 5-е число (включно) повідомляти Оператора ГРМ - «Одесагаз» про фактичні показання газового лічильника на останній день попереднього місяця.

У тому випадку, якщо абонент не повідомив свої свідчення з 1-го по 5-е число, йому проводиться планове нарахування оплати по розрахунковим показання лічильника на останній день попереднього місяця. У разі неотримання Оператором до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єму споживача за розрахунковий період визначається Оператором на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховуються, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань.

На підставі вимог договору про надання населенню послуг з газопостачання, споживач зобов`язаний здійснювати оплату за природний газ до 10-го числа наступного місяця.

Разом з тим, згідно Закону України «Про ринок природного газу» ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ» здійснює контроль щодо оплат за спожитий природний газ отримання рахунків на оплату за спожитий природний газ, фінансового стану особових рахунків споживачів, а також щодо питань пільг та субсидій.

Отже, виходячи з наведеного, судом встановлено, що ПАТ «ОДЕСАГАЗ» не здійснює господарську діяльність з постачання природного газу побутовим споживачам у зв`язку з відсутністю відповідної ліцензії, а від так, суд вважає, що ПАТ «ОДЕСАГАЗ» не є належним відповідачем у даній справі, так як позивач просить визнати незаконним дії відповідача з нарахування боргу станом на 01 липня 2018 року. Разом з тим, саме ТОВ "Одесагаз-постачання" здійснює контроль щодо оплат за спожитий природний газ, отримання рахунків на оплату за спожитий газ, фінансового стану особових рахунків споживачів, пільг та субсидій.

Оскільки плата за фактично спожитий газ здійснюється на підставі показань газового лічильника та на умовах укладених договорів, під час перерахунку необхідно врахувати, що 20.05.2015 року ОСОБА_1 прийняла квартиру з показаннями лічильника 571,713 м3.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. '

З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційних скарг його не спростовують, рішення ухвалено з дотриманням вимог процесуального права. У зв`язку з зазначеним, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Судові витрати

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати ТОВ «Одесагаз-Постачання» за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Резолютивна частина

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ «Одесагаз-Постачання» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.12.2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 19.08.2021 року

Головуючий: О.В. Князюк

Судді: С.О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе