Справа № 344/8490/17
Провадження № 22-ц/4808/504/21
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання в порядку правонаступництва, з підстав спадкування, до виконання мирової угоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену головуючою суддею Пастернак І.А. 15 лютого 2021 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення. Просила заборонити ОСОБА_2 та будь-яким найнятим нею особам перешкоджати ОСОБА_1 особисто виконати судове рішення щодо перебудови даху веранди належного відповідачці будинку. В обґрунтування заяви зазначила, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 січня 2020 року в справі № 344/8490/17 постановлено спонукати ОСОБА_2 , як правонаступника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання мирової угоди, яка затверджена ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано- Франківської області від 27 січня 2016 року у справі №344/16454/15-ц, щодо вимог до спадкодавця ОСОБА_4 . Позивач вказала, що вона виконує відповідно до зазначеної мирової угоди взяті на себе зобов`язання, однак відповідач ухиляється від їх виконання, зокрема, не здійснює передбачену пунктом 5 мирової угоди реконструкцію даху веранди будинку для унеможливлення стікання води з даху у сторону її будинку. Тому ОСОБА_1 просила змінити спосіб та порядок виконання судового рішення таким чином, щоб вона за авансовані особисті кошти з залученням будівельної організації здійснила реконструкцію даху веранди будинку ОСОБА_2 (в частині будинку за адресою: АДРЕСА_1 ), перебудувавши його таким чином, щоб скат стікання води даного даху не мав нахилу у сторону будинку ОСОБА_1 . А документально підтверджені витрати, сплачені ОСОБА_1 за цю роботу будівельній організації ОСОБА_1 стягнути з ОСОБА_2 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15 лютого 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення способу і порядку виконання судового рішення відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права. На думку апелянта, її вимога про зміну способу і порядку виконання судового рішення не є вимогою про зміну рішення по суті, оскільки вона просить змінити спосіб та порядок виконання рішення виключно в межах зобов`язань, що передбачені мировою угодою. Крім того зазначила, що вона отримала виконавчі листи на виконання судового рішення від 31.01.2020 в справі №344/8490/17, проте їх не прийнято до виконання, оскільки застосований у рішенні термін спонукати в Законі України Про виконавче провадження не передбачений, що на думку державного виконавця унеможливлює виконання судового рішення. Враховуючи вказане, просить оскаржену ухвалу скасувати, заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення задовольнити, зобов`язавши ОСОБА_2 , як правонаступника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконати умови мирової угоди, яка затверджена ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27.01.2016 у справі №344/16454/15-ц. При цьому застосувати належний термін зобов`язати замість спонукати.

У надісланому на адресу апеляційного суду відзиві ОСОБА_2 вказала, що оскаржену ухвалу вважає законною та обгрунтованою, апеляційну скаргу не визнає. Крім того, вказала, що ОСОБА_1 просить замінити термін спонукати на термін зобов`язати, однак у заяві, поданій Івано-Франківському міському суду, заявниця просила встановити інший спосіб та порядок виконання рішення суду. Крім того зазначила, що вона почала підготовку до виконання рішення суду по справі №344/8490/17, зокрема, з метою виконання мирової 02.12.2020 ОСОБА_2 звернулася до Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності щодо замовлення проекту на реконструкцію даху будинку на АДРЕСА_2 . Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній. Ствердила, що на даний час немає іншої перешкоди для виконання відповідачкою мирової угоди, крім неправильного застосування терміну в судовому рішення.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечив, зазначивши, що правових підстав для зміни способу і порядку виконання судового рішення немає. Вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною і обгрунтованою, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судове рішення згідно ст.263 ЦПК України повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону ухвала суду відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що запропонований заявником спосіб виконання рішення суду змінить резолютивну частину рішення суду та мирової угоди.

З цим висновком колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27 січня 2016 року у справі № 344/16454/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності, між сторонами затверджено мирову угоду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання в порядку правонаступництва, з підстав спадкування, до виконання мирової угоди задоволено частково. Вирішено спонукати ОСОБА_2 , як правонаступника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання вищевказаної виконання мирової угоди щодо вимог до спадкодавця ОСОБА_4 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640,00 грн. В решті вимог позову відмовлено. Вказане рішення суду набрало законної сили (а.с. 100-104).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошує, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частин 1, 3 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 3 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 688/2321/17 (провадження № 61-31504св18), при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

У постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 2025/2-10/11 (провадження № 61-24608св18) Верховний Суд також зазначив, що поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України.

Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

З наведеного вбачається, що суд може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання судового рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Чинним законодавством не передбачено чіткого та вичерпного переліку підстав для встановлення та зміни способу і порядку виконання судового рішення.

Разом з тим, встановлюючи чи змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Отже, питання щодо встановлення способу і порядку виконання рішення суду може бути розглянуто у виняткових випадках, що обумовлені об`єктивними ускладненнями при виконанні цього рішення.

Згідно з статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За частиною першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 у своїй заяві посилається на те, що ОСОБА_2 не виконує зобов`язання, передбачені мировою угодою, яка затверджена судом. Зокрема не здійснює реконструкцію даху веранди (в частині будинку за адресою: АДРЕСА_1 ) для того, щоб скат стікання води даного даху не мав нахилу у сторону її будинку.

Однак колегією суддів встановлено, відповідач з метою виконання мирової угоди 02.12.2020 звернулася до Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності щодо замовлення проекту на реконструкцію даху будинку на АДРЕСА_2 , що підтверджується наданими суду документами. Зазначена обставина свідчить про те, що ОСОБА_2 здійснює підготовку до виконання судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що заявником достатніх доказів наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, не представлено, а запропонований заявником варіант зміни способу і порядку виконання рішення суду фактично передбачає зміну рішення суду по суті. Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні заяви.

Колегія суддів зауважує, що доводи ОСОБА_1 про неможливість виконання державним виконавцем рішення без зазначення терміну «зобов`язати» - є хибним тлумаченням державним виконавцем норм законодавства, яке не перешкоджає в подальшому примусовому виконанню рішення в тому вигляді, в якому воно ухвалено. У випадку необхідності згідно із ст.271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця, суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи не встановлено обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, а виконання рішення суду можливо без зміни способу та порядку виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги обгрунтованості висновків суду не спростовують, ухвала суду постановлена з додержанням вимог норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 15 лютого 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин