Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2010/21 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 3 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

Секретаря судового засідання Лісової Т.С.

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2

на ухвалу судді Богунського районного суду м. Житомира від 19 лютого 2021 року, постановлену під головуванням судді Чішман Л.М.

за заявою адвоката Ясинецької Надії Михайлівни про забезпечення позову

за виділеними матеріалами у цивільній справі №295/2010/21 за позовом представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвоката Ясинецької Надії Михайлівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , законні інтереси якої представляє ОСОБА_2 , державного реєстратора Департаменту реєстрації Житомирської міської ради Гриценко Наталії Миколаївни, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака Віктора Ярославовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_6 , законні інтереси якої представляє ОСОБА_7 про визнання недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору дарування, скасування записів про право власності, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_8 звернулись до суду із вказаним позовом. Просили визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора Гриценко Н.М. від 29.03.2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46212667, яким зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,068 га., кадастровий номер: :10:025:0026, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати запис про право власності на земельну ділянку, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Гриценко Н.М. згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 46212667 від 29.03.2019 року; визнати недійсним з моменту його укладення договір дарування земельної ділянки, площею 0,068 га., кадастровий номер: :10:025:0026, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я., за №5755 від 11.07.2019 року; визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №47739841 від 11.07.2019 року, прийняте приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я., яким зареєстровано право власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,068 га., кадастровий номер: :10:025:0026, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати записи про право власності №32357317 від 11.07.2019 року та №32357318 від 11.07.2019 року на земельну ділянку, площею 0,068 га, кадастровий номер: :10:025:0026, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №47739841 від 11.07.2019 року.

З одночасним поданням позовної заяви позивачами подано заяву про забезпечення позову. Позивачі просили вжити заходів забезпечення позову та накласти арешт на земельну ділянку загальною площею 0,068 га., кадастровий номер: :10:025:0026, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити відповідачам ОСОБА_5 , ОСОБА_1 в особі її законного представника ОСОБА_2 укладати договори, вчиняти щодо такої земельною ділянкою будь-які інші правочини, а також проведення на ній будь-яких будівельних робіт. В обґрунтування поданої заяви зазначали, що підставою для звернення до суду із зазначеним позовом стали активні протиправні дії відповідачів, які призвели до позбавлення позивачів права власності на частину спірної земельної ділянки, на якій розташовано житловий будинок, частина якого належить на праві власності позивачам. На думку заявників, наразі існує реальна можливість та загроза повторного незаконного відчуження та обтяження зобов`язаннями спірної земельної ділянки, що може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду. Відсутність обтяжень спірної нерухомості не перешкоджатиме подальшій зміні речових прав на землю та житловий будинок, що може стати дійсною перешкодою у ефективному захисті та поновленні прав, якщо факт їх порушення буде встановлений судом при вирішенні спору.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 19 лютого 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,068 га., кадастровий номер :10:025:0026, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на праві власності належить ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , до вирішення справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили.

В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить зазначену ухвалу скасувати та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, оскаржувана ухвала суду першої інстанції незаконна та необґрунтована. Зокрема вважає, що необґрунтованими є твердження позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , що їм належить Ѕ земельної ділянки. 24.10.2013 року ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 успадкували по 1/6 (1/3 від 1/2) житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 після смерті свого батька ОСОБА_10 . Оскільки позивачами виступають тільки ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , а ОСОБА_6 заявлена в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, відповідно Позивачі можуть очікувати на набуття права власності лише на 1/3 (1/6+1/6) земельної ділянки. Тому вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та наклав арешт на 1/6 частину земельної ділянки, права щодо якої стосуються ОСОБА_6 , яка є третьою особою та не заявляє про забезпечення позову. Також вказує, що вона ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідно до статті 31 ЦК України є малолітньою дитиною. Отримання дозволу Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, яка є органом опіки та піклування, унеможливлює повторному відчуженню земельної ділянки. Тому твердження адвоката Ясинецької Н.М., що існує реальна можливість та загроза повторного незаконного відчуження, є припущеннями. Крім того, накладення судом першої інстанції арешту на частину земельної ділянки, яка належить малолітній дитині, заподіює їй моральної шкоди.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пункти 1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачає такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У постанові від 13.01.2020 року по справі № 922/2163/17 Верховний Суд вказав, що в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

В даному випадку судом встановлено, що станом на 25.01.2021 року земельна ділянка площею 0,068 га, кадастровий номер: :10:025:0026, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Позивачі, порушуючи спір, стверджують, що 1/2 частина спірної земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину належить їм.

Як передбачено частинами 1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Крім того позивачі вказували, що ОСОБА_2 , після набуття права власності на всю земельну ділянку здійснено її відчуження ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Беручи до уваги викладене, враховуючи вид та мету забезпечення позову, та те, що власники земельної ділянки вправі розпорядитись нею у будь-який момент на власний розсуд, суд вважає обґрунтованим посилання представника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, оскільки позивачі, згідно змісту позову, заявляють свої права на власність на 1/2 частини земельної ділянки, суд вважає, що в даному випадку доцільним та співмірним позовним вимогам є забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину земельної ділянки.

Відповідно до ст.2, ч.1 ст.25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій що набрало законної сили.

Згідно п.17 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №112, у разі надходження до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно реєструє таке рішення чи заяву в базі даних заяв. У разі коли під час розгляду заяви державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованого рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав зупиняє державну реєстрацію прав з обов`язковим посиланням на зареєстроване у базі даних заяв рішення суду чи заяву власника об`єкта нерухомого майна.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення заяви та забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на Ѕ частину земельної ділянки.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Виходячи із наведеного, підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали апеляційний суд не вбачає, оскільки вона постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Богунського районного суду м. Житомира від 19 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 23.04.2021 року.