Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 серпня 2021 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Федорової О.Ф.

секретар судового засідання Окілка В. М., Романчук М. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою , що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

28 грудня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пащук Артем Ігорович звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою , що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що позивачу на праві часткової власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру. За даною адресою прописаний відповідач (не є співвласником квартири), при цьому більше ніж три роки за даною адресою не проживає та не має наміру проживати.

Відповідач не оплачує за комунальні послуги та відповідно позивач має проблеми із отриманням субсидії при мінімальній пенсії та при наявності на утриманні дитини інваліда.

Просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відзив на позовну заяву відповідач у встановлений судом термін не подав.

Заяви (клопотання) учасників справи:

відповідач - ОСОБА_2 04.08.2021 року на електронну адресу суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 55).

представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пащук Артем Ігорович 17.08.2021 року - на адресу суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.56);

позивач ОСОБА_1 17.08.2021 року - на адресу суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.57).

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 22.02.2021 року (а.с.27-28).

22.02.2021 року підготовче засідання відкладено (а.с. 30).

06.04.2021 року підготовче засідання відкладено (а.с. 37).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 09.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.07.2021 року (а.с.46-47).

01.07.2021 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному справа знята з розгляду (а.с. 50).

В судове засідання призначене на 17.08.2021 року:

позивач ОСОБА_1 - не з?явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи міститься розписка про повідомлення осіб у справі про дату, час та місце судового засідання (а.с. 51). На адресу суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.57).

представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пащук Артем Ігорович не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. На адресу суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.56);

відповідач - ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить інформація вихідної кореспонденції суду (а.с. 52), конверт повернувся на адресу суду без вручення (а.с.54). Крім того виклик відповідача здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 53). На електронну адресу суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 55).

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин:

Судом встановлено:

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 19.03.1997 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної,, спільної власності гр.: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.7);

Згідно акту ЛКП «Варшавське-407» №117 від 26.11.2020 року, зазначено, що комісія в складі: майстрів по експлуатації Лясек С. М. , Максимик Н. А. , видали акт про те, що зі слів та свідчень сусідів за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно зареєстрований, але фактично не проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8);

Як вбачається з відповіді Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 09.12.2020 року, у вказаній квартирі, окрім позивача зареєстровані також її дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та внук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19).

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті , встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Статтею 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року, п. 63).

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною 1 статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст.417 ЦПК України є обов`язковою для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що реєстрація відповідача у квартирі позивача, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому на законних підставах майном, у зв`язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Таким чином, доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Розподіл судових витрат між сторонами:

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись:

- ст.ст. 12, 19, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України,

- ст.383, 391,405 ЦК України,

- ст. 150 ЖК України, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Повернути позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з державного бюджету 50% судового збору у розмірі 420 / чотириста двадцять/ гривень 40 коп., сплаченого 24 грудня 2020 року за квитанцією №0.0..1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Львівського апеляційного суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд м. Львова.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, такий строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України

- http://sh.lv.court.gov.ua/sud1328/.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання: зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - не відомий, місце проживання: зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

СуддяО. Ф. Федорова