КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №756/2784/15-ц

27 серпня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Невідомої Т.О.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Верес Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Стрикаля Олександра Васильовича - представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Луценка О.М., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 06 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 056-2008-530, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 80 983,00 доларів США та зобов`язувався належним чином використати та повернути банку в строк до 01 березня 2038 року суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом (базова процентна ставка) у розмірі 12,45 % річних шляхом сплати щомісячних платежів у порядку і на умовах, визначених договором.

На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором кредиту між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 056-2008-530-Р від 06 березня 2008 року, за умовами якого поручитель зобов`язалась солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язань, що виникли на підставі договору кредиту № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року.

Зазначав, що відповідачі взяті на себе зобов`язання не виконували, на досудові вимоги банку не реагували, внаслідок чого у них виникла заборгованість за кредитним договором.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань, позивач, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за договором кредиту, яка станом на 17 січня 2015 року складає суму 70 213,87 доларів США, з якої: прострочена заборгованість - 1 799,60 доларів США; непогашений кредит (залишок) - 62 537,10 доларів США; несплачені проценти за користування кредитом - 5 701,50 доларів США, а також підвищені проценти - 175,67 доларів США (а.с. 130-150 том 2).

У травні 2018 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року. На обґрунтування вимог посилався на те, що після підписання кредитного договору банк не надав йому суму позики, а тільки відкрив поточний рахунок № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ), який він періодично поповнював.

Зазначав, що подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час, є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у статті 3 ЦК України - принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими, так як, всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника - споживача кредитних послуг (а.с. 31-36 том 2).

У січні 2019 року відповідачка ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов з вимогою до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що поряд зі встановленням строку дії кредитного договору сторони зобов`язання встановили і строки виконання боржником

окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входить до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Зазначала, що у зв`язку з виникненням заборгованості по щомісячним платежам по кредиту, банк 28 липня 2014 року направив на її адресу вимогу про дострокове повернення кредиту, а тому її зобов`язання з дострокового виконання договору настали 11 серпня 2014 року. Оскільки банк (кредитор) відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, тому зобов`язаний був пред`явити до поручителя позов протягом 6 (шести) місяців із дня настання цього строку. З таким позовом до позичальника та поручителя про стягнення заборгованості за договором кредиту банк звернувся до суду лише у березні 2015 року, тобто, більш ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов`язання, а тому, відповідно до вимог частини 4 статті 559 ЦК України, зобов`язання ОСОБА_3 за договором поруки припинилось.

Крім того, з 15 липня 2015 року банк підвищив за кредитним договором проценту ставку до 40,35% річних, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності ОСОБА_3 як поручителя, проте письмової згоди на зміну умов основного договору вона не надавала, додаткової угоди до договору поруки з банком не підписувала, що відповідно до частини 1 статті 559 ЦК України є підставою для припинення поруки (а.с. 75-85 том 2).

Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року зустрічні позови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняті до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ «Універсал Банк» (а.с. 117-118 том 2).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року позов Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року в розмірі 70 213,87доларів США.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір в розмірі 3654,00 гривень.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим, відмовлено.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору.

Не погоджуючись з рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року, відповідачі за первісним позовом в інтересах яких діє представник Стрикаль Олександр Васильович , подали апеляційні скарги.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству «Універсал Банк» в задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору задовольнити. Розірвати укладений 06 березня 2008 року між Акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_2 кредитний договір № 056-2008-530. Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим. Визнати зобов`язання ОСОБА_3 за договором поруки № 056-2008-530-Р, що був укладений 06 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_3 , припиненими.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції внаслідок неправильної юридичної кваліфікації правовідносин сторін, невірного застосування норм матеріального права, дійшов помилкового висновку про задоволення вимог ПАТ «Універсал Банк», оскільки надані позивачем докази, які містяться в матеріалах справи, не підтверджують факт передачі банком грошових коштів у позику ОСОБА_2 , як і їх отримання останнім, в рамках кредитного договору № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року. Із наданих позивачем доказів (меморіальний ордер, виписки по рахунку) вбачається, що за призначенням платежу надання кредиту здійснювалось згідно з договором № 7117 від 04 березня 2008 року, однак вимог до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором № 7117 від 04 березня 2008 року позивач не пред`являв, обчислення заборгованості за цим договором не проводив.

Також відповідач ОСОБА_2 не погоджується із розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи. Вважає зазначений розмір заборгованості завищеним та таким, що не враховує суми фактично внесених коштів відповідачем.

Про невірність розрахунків, на думку відповідача, свідчать обчислення проведені позивачем у заяві про збільшення позовних вимог, які обґрунтовані тим, що після повторного детального дослідження працівниками банку було виявлено певні технічні помилки при складанні розрахунку заборгованості, проте суд першої інстанції не надав належної оцінки проведеним позивачем обчисленням у розрахунках заборгованості, в яких містяться суперечливі дані щодо розміру заборгованості станом на 17 січня 2015 року.

За доводами апеляційної скарги відповідача надані позивачем докази щодо наявності заборгованості відповідачів перед банком є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача, а тому вони не можуть відображати правові підстави для стягнення відповідних сум з відповідачів та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до відповідачів.

В частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права зазначав, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення від 30 листопада 2020 року, не розглянув зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року, в якій позивач за зустрічним позовом наголошував на тому, що після підписання кредитного договору і станом на сьогоднішній день банк не надав йому суму позики у розмірі 80 983,00 доларів США, а тільки відкрив поточний рахунок № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ), який він періодично поповнював, а не сплачував за кредитом.

Просив також врахувати допущенні судом першої інстанції порушення приписів частини 1 статті 141 ЦПК України щодо розподілу судових витрат, норма якої визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а не у солідарному розмірі.

Відповідачка ОСОБА_3 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 30 листопада 2020 року, також подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та в частині відмови у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк", третя особа ОСОБА_2 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення, яким відмовити ПАТ «Універсал Банк» в задоволенні позову до ОСОБА_3 . Визнати зобов`язання ОСОБА_3 за договором поруки № 056-2008-530-Р, що був укладений 06 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 , припиненими.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо недодержання ОСОБА_3 , яка є поручителем за договором поруки, позовної давності при зверненні до суду із позовом про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим є безпідставні, зроблені судом першої інстанції без врахування положень частини 4 статті 559 ЦК України, норма якої встановлює інші строки, які є преклюзивними (припиняючими) на відміну від позовної давності.

Вважає, що у відзиві на позовну заяву ПАТ «Універсал Банк», так і в зустрічному позові про визнання зобов`язання ОСОБА_3 за договором поруки № 056-2008-530-Р, що був укладений 06 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 , припиненими, вона детально зазначила всі обставини, які вказують на те, що її зобов`язання за договором поруки припинились.

Однак суд першої інстанції, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, не врахував, що банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише у березні 2015 року, тобто, більш ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов`язання, а тому, відповідно до вимог частини 4 статті 559 ЦК України, зобов`язання ОСОБА_3 за договором поруки припинилось.

Крім того, з 15 липня 2015 року банк підвищив за кредитним договором базову проценту ставку за кредитним договором до 13,45%, а підвищену процентну ставку - до 40,35% річних, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності, як поручителя, проте письмової згоди на зміну умов основного договору вона не надавала, додаткової угоди до договору поруки з банком не підписувала, що відповідно до вимог частини 1 статті 559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

Також, вирішуючи спір в частині зустрічного позову ОСОБА_3 , суд першої інстанції невірно визначився із нормами права, що регулюють правовідносини за договором поруки, що виникли на підставі договору поруки від 06 березня 2008 року, та безпідставно застосував нову редакцію частини 4 статті 559 ЦК України (в редакції Законів № 1414-VIII від 14.06.2016, № 2478-VIII від 03.07.2018), яка їх не регулює.

В частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права просила врахувати допущенні судом першої інстанції порушення приписів частини 1 статті 141 ЦПК України щодо розподілу судових витрат, норма якої визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а не у солідарному розмірі.

У відзивах на апеляційні скарги позивач просить залишити апеляційні скарги відповідачів без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи відповідачів, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать чинному законодавству.

Стосовно твердження ОСОБА_3 про припинення договору поруки у зв`язку з пропуском строків звернення банка до суду, зазначив про те, що 31 липня 2014 року боржник та поручитель отримали листи-вимоги про погашення простроченої заборгованості. Вказані вимоги боржники не виконали, а тому строк виконання зобов`язання у повному обсязі настав 30 вересня 2014 року. ПАТ «УкрСиббанк» звернувся з позовною заявою до суду 28 лютого 2015 року, тобто, у межах шестимісячного строку для звернення з позовом до поручителя.

Щодо доводів апелянта ОСОБА_3 в частині припинення договору поруки внаслідок збільшення відповідальності поручителя вказує на те, що банком згідно з умовами договору виконано свої зобов`язання відносно завчасного повідомлення боржників про зміну процентної ставки. Позичальник продовжував сплачувати щомісячні платежі за користування кредитом до 2014 року з урахуванням підвищеного розміру процентної ставки, що свідчить про фактичне погодження відповідачів із розміром збільшеної процентної ставки відповідно до умов кредитного договору та договору поруки.

Посилаючись на те, що зобов`язання по кредитному договору від 06 березня 2008 року та договору поруки виникли до введення в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» та продовжують існувати після введення його в дію, позивач вважає, що порука ОСОБА_3 , встановлена договором поруки від 06 березня 2008 року, не є припиненою.

Доводи відповідача ОСОБА_2 , викладені в апеляційній скарзі, позивач вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції про сплив строку позовної давності до пред`явлених вимог ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору.

У судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат Стрикаль Олександр Васильович повністю підтримав доводи апеляційних скарг та просив їх задовольнити.

Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» Семенчук Віталія Юріївна в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційних скарг відповідачів та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 056-2008-530, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 80 983,00 доларів США та зобов`язувався належним чином використати та повернути банку в строк до 01 березня 2038 року суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом шляхом сплати щомісячних платежів у порядку і на умовах, визначених договором (а.с. 9-20 том 1).

У пункті 1.1. вказаного кредитного договору визначена базова процентна ставка за користування кредитом, яка становить 12,45 % річних.

За користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) встановлена процентна ставка у розмірі 37,35 % річних (далі-підвищена процентна ставка). Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника. Під терміном «прострочена сума основного боргу» сторони розуміють суму кредиту, що надана позичальнику за договором та станом на певну дату не повернена останнім до кредитора у терміни її погашення згідно умов договору - підпункт 1.1.1. пункту 1.1. кредитного договору.

Сторони договору також погодили умови, за яких розмір процентної ставки, що визначена у пункті 1.1. договору, може змінюватись згідно умов цього договору.

За змістом пункту 2.12. кредитного договору про зміну процентної ставки кредитор має повідомити позичальника письмово. Письмова форма повідомлення кредитором позичальника про зміну розміру процентної ставки за користуванням кредитом передбачає направлення кредитором відповідного письмового повідомлення позичальнику поштою/або шляхом розміщення відповідних повідомлень на дошках оголошення у приміщеннях установ кредитора та/або іншим засобом.

У розділі 2 «Порядок і умови видачі та погашення кредиту» сторони договору визначили, що для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту позичальником у кредитора відкривається поточний рахунок № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ) - підпункт 2.1.3. пункту 2.1.

Позичальник зобов`язується здійснювати погашення щомісячних платежів, які складаються із частини погашення основної суми кредиту та процентів, нарахованих за користування кредитом за попердній платіжний період, на поточний рахунок, відкритий згідно умов пункту 2.1.3. даного договору. Позичальник доручає кредитору самостійно направляти кошти на погашення заборгованості позичальника у порядку та черговості, визначених пунктом 2.8. цього договору Під терміном погашення щомісячних платежів сторони розуміють останній робочий день, що передує «01» числу кожного місяця (пункт 2.4.).

Сторони договору погодили виконання грошового зобов`язання у наступній черговості: сплата комісійної винагороди в разі дострокового погашення кредиту у випадку, визначеному у підпункті 4.1.1. цього договору; сплата процентів за користування кредитом понад встановлений строк кредитування або терміни повернення суми кредиту згідно умов графіку погашення (процентів за підвищеною процентною ставкою); сплата нарахованих строкових процентів за користування кредитом (процентів за базовою процентною ставкою); сплата простроченої заборгованості за кредитом (якщо прострочення буде мати місце); сплата строкової заборгованості за кредитом; штрафні санкції (пункт 2.8.).

У підпункті 5.2.5. кредитного договору сторони зобов`язання передбачили, що у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних нижче, та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Перелік обставин для зміни терміну погашення кредиту, які сторони домовились вважати істотним порушенням умов договору, є, зокрема, прострочення сплати чергового платежу за кредитом та/або процентів за користування кредитом понад 2 (двох) місяців.

На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором кредиту між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 056-2008-530-Р від 06 березня 2008 року, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання, що виникли на підставі договору кредиту № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року (а.с. 21-23 том 1).

Як передбачено пунктом 1.2. договору поруки, поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору і він погоджується з ними, зокрема: сума основного договору - 80 983,00 доларів США; 12,45% річних - розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів; 37,35 % річних - розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені строки/терміни сплати платежів; термін повного виконання зобов`язань боржника не пізніше 01 березня 2038 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інший термін виконання таких зобов`язань; інші умови основного зобов`язання.

Сторони договору поруки погодили, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного зобов`язання шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою та/або отримання письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін - пункт 2.1. договору.

Пунктами 4.1., 4.2. договору поруки визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами; порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечуються такою порукою.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи на підставі наданих сторонами доказів, які були досліджені в судовому засіданні, свідчать про те, що банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти в повному обсязі, які прийняті позичальником ОСОБА_2 від банку.

Протягом дії кредитного договору ОСОБА_2 не сплачував заборгованість за кредитом та відсотки за користування ним, унаслідок чого у нього виникла заборгованість.

З огляду на невиконання позичальником ОСОБА_2 належним чином зобов`язань за кредитним договором, кредитор ПАТ «Універсал Банк» 28 липня 2014 року направив кожному відповідачу (позичальнику та фінансовому поручителю ОСОБА_3 ) окремо досудову вимогу про погашення заборгованості в сумі 66 529,60 доларів США, а у випадку невиконання цієї вимоги визнав строк повного виконання зобов`язання таким, що настав (а.с. 35, 37, 39, 42, 45 том 1).

Досудова вимога, одержана позичальником ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилась без виконання, що стало підставою для подання кредитором 27 лютого 2015 року позову до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 38, 51 том 1).

Згідно з розрахунком заборгованості позивача борг позичальника ОСОБА_2 перед кредитором ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року становить суму 70 213,87 доларів США та складається із: заборгованості за кредитом (залишок тіла кредиту) у розмірі 64 336,70 доларів США; заборгованості зі сплати процентів (базової ставки) за користування кредитом у розмірі 5 701,50 доларів США, а також підвищених процентів - 175,67 доларів США (а.с. 130-150 том 2).

Ухвалюючи рішення від 30 листопада 2020 року про задоволення позову ПАТ «Універсал Банк» у повному обсязі, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін, відповідно до умов договору, тому, встановивши, що основне зобов`язання за кредитними договорами не виконано, суд дійшов висновку про стягнення заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_2 солідарно з поручителем ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» в сумі 70 213,87 доларів США.

Позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим судом першої інстанції залишені без задоволення, з огляду на відсутність правових підстав для визнання зобов`язання за договором поруки № 056-2008-530-Р від 06 березня 2008 року припиненими.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з наступних підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи на підставі поданих учасниками справи та досліджених у судовому засіданні доказів вказують на те, що на підставі укладеного договору від 06 березня 2008 року № 056-2008-530 між сторонами Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», та ОСОБА_2 виникли кредитні правовідносини. За умовами кредитного договору кредитодавець АТ «Універсал Банк» зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові ОСОБА_2 у розмірі 80 983,00 доларів США, а позичальник зобов`язується належним чином використати та повернути банку в строк до 01 березня 2038 року суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом шляхом сплати щомісячних платежів у порядку і на умовах, визначених договором (а.с. 9-20 том 1).

Банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальникові ОСОБА_2 кредитні кошти в повному обсязі, які прийняті позичальником від банку. Видача банком суми позики згідно оформленої позичальником ОСОБА_2 заяви на видачу готівки № 056В09 від 06 березня 2008 року шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 80 983,00 доларів США на поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_2 у ВАТ «Універсал Банк», підтверджується валютним меморіальним ордером № 0562914USD000403 від 06 березня 2008 року, випискою з особового рахунку ОСОБА_2 за 06 березня 2008 року (а.с. 27, 28 том 1, 94 том 2). Відкриття клієнту ОСОБА_2 поточного рахунку № НОМЕР_1 засвідчується договором банківського обслуговування фізичної особи № 000034987 від 04 березня 2008 року (а.с. 90-93 том 2).

Висновком експертів за результатом проведення судово-почеркознавчої експертизи № 30786-30788/19-32 від 20 листопада 2019 року в рамках розгляду даної справи підтверджується, що підписи від імені ОСОБА_2 у заяві на видачу готівки № 056В09 виконано ОСОБА_2 (а.с. 16-26 том 3).

Листом, що надісланий на ім`я ОСОБА_2 , ПАТ «Універсал Банк» повідомив позичальника про зміну процентної ставки, яка з 15 липня 2008 року буде нараховуватись за наступних умов: базова процентна ставка у розмірі 13,45 % річних, підвищена процентна ставка (у разі прострочення платежу) - 40,35% річних (а.с. 55 том 2).

Розрахунок заборгованості за договором № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року, заяви позичальника на переказ готівки на поточний рахунок № НОМЕР_1 на виконання зобов`язання свідчать про те, що під час дії договору мало місце прострочення сплати позичальником чергових платежів по кредиту та процентів за користування кредитом понад 2 (два) місяці (а.с. 24-26 том 1, 95-114 том 2).

У зв`язку з невиконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язання в обумовлений сторонами строк, кредитор ПАТ «Універсал Банк», реалізуючи свої права, що випливають із положень частини другої статті 1050 ЦК України та пункту 5.2.5. кредитного договору, направив 28 липня 2014 року позичальнику ОСОБА_2 та фінансовому поручителю ОСОБА_3 досудові вимоги (повідомлення від 23 липня 2014 року), в яких просив сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, а у випадку невиконання цієї вимоги визнав строк повного виконання зобов`язання таким, що настав (а.с. 35, 37, 39, 42, 45 том 1).

Досудова вимога (повідомлення від 23 липня 2014 року), одержана позичальником ОСОБА_2 31 липня 2014 року, залишилась без виконання (а.с. 38, 51 том 1).

З огляду на пред`явлену вимогу про дострокове стягнення кредиту слід дійти висновку, що кредитор такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Таке виконання на узгоджених сторонами умовах (пункту 5.2.5. договору) повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, визначаючи юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, колегія суддів, виходить з такого.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналіз зазначених норм права вказує на те, що у разі порушення позичальником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України протягом всього часу - до закінчення строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені щомісячні платежі, прострочення яких мало місце під час дії договору.

Після спливу визначеного договором строку кредитування (зміни строку виконання зобов`язання) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, пеню припиняється. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів і пені.

Вказаний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 4-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Із наданих сторонами доказів, які були досліджені в судовому засіданні, колегію суддів апеляційного суду встановлено, щокредитор, пред`явивши вимогу про дострокове стягнення кредиту, такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Отже, строк дії договору № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року змінився з тридцятого календарного дня з дати відправлення (28 липня 2014 року) кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі 28 серпня 2014 року.

Звертаючись, 27 лютого 2015 року, до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк (кредитор) посилався на те, що позичальник ОСОБА_2 у повному обсязі борг не погасив, станом на 17 січня 2015 року, з урахуванням збільшених вимог, має заборгованість з погашення тіла кредиту (залишку) в сумі 64 336,70 доларів США; зі сплати нарахованих та несплачених щомісячних процентів за базовою ставкою 12,45 % річних, з 15 липня 2008 року - 13,45% річних за період з 06 березня 2008 року по 17 січня 2015 року в сумі 5 701,50 доларів США, а також зі сплати нарахованих та несплачених підвищених процентів за ставкою 40,35 % річних за період з 01 березня 2013 року по 17 січня 2015 року в сумі 175,67 доларів США (а.с. 130-150 том 2).

Виходячи з правового аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії кредитного договору, та встановлених фактичних обставин справи в частині строку виконання кредитного зобов`язання у повному обсязі, який настав 28 серпня 2014 року, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що вимоги кредитора щодо стягнення щомісячних процентів за користування кредитом, у тому числі, за підвищеною процентною ставкою, за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право кредитора в цій частині вимог.

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості з нарахованих та несплачених щомісячних процентів (базова ставка) за користування кредитними коштами за період з 29 серпня 2014 року по 17 січня 2015 року в сумі 3 250,36 доларів США, а також вимога в частині стягнення підвищених процентів за користування кредитними коштами понад встановлені цим договором терміни сплати щомісячних платежів за період з 29 серпня 2014 року по 17 січня 2015 року в сумі 130,77 доларів США є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таких вимог позивач у справі не заявив.

Досліджуючи розрахунок заборгованості в межах строку кредитування за період з 06 березня 2008 року по 28 серпня 2014 року, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що на виконання умов кредитного договору № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року позичальником за період з 06 березня 2008 року по 28 серпня 2014 року, з продовженням сплати позичальником платежів після спливу строку виконання кредитного зобов`язання у повному обсязі в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, сплачено та зараховано банком 16 646,30 доларів США.

Залишок суми боргу за кредитним договором № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року станом на 17 січня 2015 року за тілом кредиту становить суму 64 336,70 доларів США доларів США (80 983,00 доларів США доларів США - 16 646,30 доларів США доларів США).

В частині щомісячних процентів за користування кредитом в межах строку кредитування за базовою ставкою 12,45 % річних, з 15 липня 2008 року - 13,45% річних в за період з 06 березня 2008 року по 28 серпня 2014 року загальна сума нарахованих банком чергових платежів складає 62 739,87 доларів США, які за вказаний період сплачені позичальником частково в розмірі 59 603,00 доларів США. Борг за цією складовою заборгованості станом на 28 серпня 2014 року становив суму 3 136,87 доларів США.

В частині процентів за ставкою 40,35 % річних в межах строку кредитування загальна сума нарахованих банком підвищених процентів за період з 01 березня 2013 року по 28 серпня 2014 року складає 179,19 доларів США, які за вказаний період сплачені позичальником частково в розмірі 115,30 доларів США. Борг за цією складовою заборгованості станом на 28 серпня 2014 року становив суму 63,89 доларів США.

Із дослідженої виписки по особовому рахунку позичальника ОСОБА_2 за період з 03 березня 2008 року по 05 квітня 2019 року колегією суддів апеляційного суду встановлено, що після зміни строку кредитування позичальник продовжував сплачувати платежі на виконання кредитного зобов`язання, з останнім внесеним платежем на погашення заборгованості 04 січня 2017 року (а.с. 136-150 том 2).

Внесені позичальником платежі на виконання кредитного зобов`язання в сумі 685,73 доларів США зараховані банком на погашення заборгованості за базовою процентною ставкою за період, що виходить за межі строку кредитування, з 29 серпня 2014 року по 17 січня 2015 року, що підтверджуються розрахунком заборгованості.

Згідно даних виписки по особовому рахунку позичальника ОСОБА_2 , починаючи з 29 січня 2015 року по 04 січня 2017 року, позичальником сплачено та банком зараховано на погашення заборгованості за кредитним договором № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року грошові кошти в сумі 2 831,00 доларів США.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених фактичних обставин справи у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що зарахування банком вказаних платежі на виконання кредитного зобов`язання, у тому числі, на погашення заборгованості по процентам (базова ставка) за користування кредитом, підвищених процентах, пені, на загальну суму 3 615,73 доларів США (2 831,00 доларів США+ 685,73 доларів США) не узгоджується з нормами матеріального права, оскільки проведені банком за період, що виходить за межі строку кредитування.

Таким чином, внесені позичальником платежі на виконання кредитного зобов`язання в сумі 3 615,73 доларів США підлягають перерозподілу за встановленою сторонами зобов`язання черговістю виконання позичальником грошового зобов`язання.

У першу чергу, за погодженою сторонами домовленістю ( підпункт 4.1.1. договору), погашають вимогу позивача (кредитора) в частині заборгованість зі сплати підвищених процентів у розмірі 63,89 доларів США, у другу - зі сплати заборгованості за строковими процентами за користування кредитом (процентів за базовою процентною ставкою) у розмірі 3 136,87 доларів США, а їх різниця 414,97 доларів США (3 615,73 доларів США - 63,89 доларів США - 3 136,87 доларів США) у порядку черговості підлягає віднесенню на погашення основної суми боргу ( тіла кредиту), який станом на 17 січня 2015 року становив суму 64 336,70 доларів США.

За проведеними обчисленнями борг за складовою заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, включаючи проценти за підвищеною процентною ставкою, строкові проценти за користування кредитом (за базовою процентною ставкою), повністю погашений позичальником. Залишок боргу за тілом кредиту складає суму 63 921,73 доларів США (64 336,70 доларів США - 414,97 доларів США).

Заборгованість в частині залишку кредиту у розмірі 63 921,73 доларів США, періоду її виникнення, що обліковується за позичальником ОСОБА_2 , підтверджується зібраними та дослідженими доказами у справі. Доказів погашення заборгованості за цією складовою у розмірі 63 921,73 доларів СШАвідповідачем не надано та матеріали справи не містять.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту (залишку) в сумі 63 921,73 доларів США є доведеною та підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув та, задовольняючи вимогу позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, не врахував, що у банку відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, пеню після спливу визначеного договором строку кредитування (зміни строку виконання зобов`язання), тобто після 28 серпня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що подані позивачем письмові докази на підтвердження розміру заборгованості, які містять номер рахунку № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ), не відображають розмір заборгованості за кредитним договором, який заявлено до стягнення, є помилковими, виходячи з наступного.

Згідно статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Встановлені фактичні обставини справи свідчать про існування між сторонами у справі кредитних правовідносин, сторонами зобов`язання досягнуто згоди щодо усіх умов видачі та порядку повернення кредиту, у тому числі, з відкриттям позичальнику поточного рахунку № НОМЕР_1 для обліку заборгованості за кредитом та для нарахування і обліку нарахованих процентів за кредитом відповідно до правил, що діють у банку. У підпункті 2.1.3. пункту 2.1. розділу 2 кредитного договору визначено особовий рахунок позичальника для сплати платежів по кредиту. Відкриття клієнту ОСОБА_2 поточного рахунку № НОМЕР_1 засвідчується договором банківського обслуговування фізичної особи № 000034987 від 04 березня 2008 року.

Як передбачено пунктами 1.10., 5.5. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особовий рахунок - рахунок аналітичного обліку операцій з клієнтами банку, що здійснюються відповідно до укладених між банком і клієнтами договорів. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку, дату здійснення останньої (попередньої) операції, дату здійснення поточної операції, код банку, у якому відкрито рахунок, код валюти, суму вхідного залишку за рахунком, код банку-кореспондента, номер рахунку кореспондента, номер документа, суму операції (відповідно за дебетом або кредитом), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, суму вихідного залишку.

Згідно пункту 5.6 Положення № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Для накопичення інформації з обліку нарахованих доходів і витрат, кредитів, розміщених депозитів, розподілу прибутку тощо банк самостійно визначає порядок відкриття (закриття) внутрішньобанківських рахунків - 6.2. Положення № 254.

Досліджуючи банківську виписку щодо руху коштів з особового рахунку клієнта № НОМЕР_1 , відкритого банком для накопичення інформації про здійснені операції по кредиту, колегія суддів встановила, що вказана виписка містить визначені законом обов`язкові реквізити, у тому числі, прізвище, ім`я, по батькові та код клієнта ( позичальника) ОСОБА_2 , суму операції за дебетом або кредитом, дата їх проведення, вхідний та вихідний залишок на кінець періоду, з деталізацією бухгалтерських проводок щодо зарахування погашення заборгованості за наданим кредитом, а також з відображенням сум і періодів заборгованості, що не сплачена позичальником у визначений договором строк (а.с. 136-150 том 2).

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду визнає належним та допустимим письмовим доказом подану позивачем банківську виписку з особового рахунку, відкритого на ім`я позичальника ОСОБА_2 , на підтвердження проведення банком касових операцій за наданим ОСОБА_2 кредитом, в якій відображено як суму виданого кредиту, так і сплачені позичальником платежів на виконання кредитного зобов`язання, періоди та суми виникнення заборгованості, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що після підписання кредитного договору і станом на сьогоднішній день банк не надав йому суму позики у розмірі 80 983,00 доларів США, а тільки відкрив поточний рахунок № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ).

Інформація, що міститься в первинних документах ( банківській виписці) щодо фактично сплачених позичальником платежів та їх розміру протягом операційного дня, а також дані щодо періоду погашення кредиту та розмір необхідних до сплати чергових платежі на узгоджених сторонами зобов`язання умовах систематизовано кредитором (позивачем у справі) у розрахунку заборгованості по кредитному договору № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року, на основі аналізу яких позивач визначив розмір заборгованості позичальника, що спростовує твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є лише суб`єктивним відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача про розмір заборгованості позичальника.

Із змістом розрахунку заборгованості, та випискою з особового рахунку, в яких зазначено як розмір виданого кредиту, періоди погашення та розмір необхідних до сплати чергових платежів, так і розмір та число, місяць та рік фактично сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов`язання, періоди виникнення заборгованості, відповідач ОСОБА_2 ознайомлений. Документально не підтвердив сплату платежів у більшому розмірі, ніж ті, що зазначені кредитором у розрахунку заборгованості та обліковуються на особовому рахунку позичальника.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про суперечливі дані у двох наданих позивачем розрахунках заборгованості щодо розміру заборгованості станом на 17 січня 2015 року є безпідставними, спростовуються сукупністю досліджених при розгляді справи доказів та їх юридичної оцінки. Встановлені колегією суддів апеляційної інстанції на їх підставі обставини справи вказують на те, що проведені позивачем обчислення у розрахунку заборгованості, що долучений до заяви про збільшення позовних вимог, на відміну від первинно наданого розрахунку заборгованості, враховують змінену процентну ставку за користування кредитними коштами, яка з 15 липня 2008 року збільшена за базовою процентною ставкою до розміру 13,45 % річних, за підвищеною процентною ставкою - до 40,35% річних. Про зміну процентної ставки з 15 липня 2008 року кредитор завчасно на узгоджених умова кредитного договору (пункт 2.12.) письмово повідомив позичальника ОСОБА_2 (а.с. 55 том 2).

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення від 30 листопада 2020 року, не розглянув зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року знайшли своє підтвердження. Мотивувальна та резолютивна частини рішення суду першої інстанції від 30 листопада 2020 року не містить чіткого висновку щодо вирішення позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року, які були предметом розгляду суду першої інстанції, про що свідчать матеріали справи, але не знайшли свого відображення в тексті рішення від 30 листопада 2020 року.

Разом з тим, як встановлено колегією суддів апеляційного суду й це вбачається з матеріалів справи, стосовно позовної вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, судом першої інстанції за заявою (клопотанням) відповідача (позивача за зустрічним позовом про про розірвання кредитного договору) ОСОБА_2 ухвалено додаткове рішенням від 04 лютого 2021 року, що є способом усунення неповноти рішення суду відповідно до вимог статті 270 ЦПК України (а.с. 31-32, 39-42 том 4).

В силу частини 5 статті 270 ЦПК України додаткове рішення є самостійним об`єктом оскарження, провадиться на загальних підставах.

Згідно з частинами 2, 3 статті 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , подаючи апеляційну скаргу на судове рішення Оболонського районного суду міста Києва у справі 756/2784/15-ц, не реалізував процесуальне право на оскарження додаткового рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору, а тому включені до апеляційної скарги доводи за зустрічним позовом не приймаються і не розглядаються в суді апеляційної інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції від 30 листопада 2020 року, оскільки є способом оскарження додаткового судового рішення від 04 лютого 2021 року поза передбаченим процесуальним законом порядком.

Клопотання відповідача ОСОБА_2 , викладене в апеляційній скарзі про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим, не ґрунтується на вимогам закону, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України ( в редакції, чинній на час подання позову до суду) кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина третя статті 16 ЦК України).

Встановлені фактичні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_2 не є учасником спірних правовідносин за договором поруки та не наділений повноваженнями звертатися до суду із позовними вимогами про захист прав та інтересів фінансового поручителя ОСОБА_3 , а тому оскаржуваним рішенням суду першої інстанції про відмову у позові в частині вирішених вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим не порушуються його права, як позичальника за кредитним договором.

Перевіряючи доводи відповідачки ОСОБА_3 в частині вирішення позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим на підставі частин першої, четвертої статті 559 ЦК України, колегія суддів апеляційного суду виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частина перша статті 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Згідно з частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частини другої статті 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

З огляду на викладене, поручитель хоч і пов`язаний з боржником певними зобов`язальними відносинами, але є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором.

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (частина 4 статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Згідно з пунктом 1.1. кредитного договору плата за користування кредитом визначена у розмірі 12,45 % річних. За користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 37,35 % річних.

Пунктом 2.12. кредитного договору передбачено, що кредитор може збільшити процентну ставку, зазначену у пункті 1.1 договору, у разі зміни Національним банком України розміру чинної облікової ставки та/або у разі запровадження адміністративних та/або інших заходів, які збільшують вартість коштів на українському ринку, та/або у випадку зміни ставок LIBOR, EURIBOR, та/або в інших випадках, якщо кредитор обґрунтовано вважає, що така зміна відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора. Про зміну процентної ставки кредитор має повідомити позивальника письмово: за 15 календарних днів до дати зміни процентної ставки. При цьому у разі незгоди зі зміною процентної ставки позичальник має право у строк не пізніше останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової процентної ставки, достроково повернути кредитору всю суму кредитних коштів, отриманих за цим договором (в тому числі несплачену суму кредиту), сплатити йому в повному обсязі нараховані проценти за користування кредитом та інші витрати, що підлягають сплаті кредитору згідно з умовами цього договору і лише за умови повного виконання всіх зобов`язань позичальника за цим договором розірвати цей договір; протягом 7 календарних днів з дати набрання чинності нового розміру процентної ставки. Письмова форма повідомлення кредитором позичальника про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом передбачає направлення кредитором відповідного письмового повідомлення позичальнику поштою та/або шляхом розміщення відповідних повідомлень на дошках оголошень у приміщеннях установ кредитора та/або іншим засобом. Факт непогашення позичальником у строк до останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової процентної ставки, на користь кредитора всієї суми існуючої заборгованості позичальника за цим договором (а саме: неповернення всієї суми кредиту, несплата всієї суми нарахованих процентів та інших платежів) є згодою позичальника з таким новим розміром процентної ставки, що нараховується за користування кредитом згідно з умовами цього договору, при цьому додаткова угода до договору щодо внесення змін не укладається.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією листа ВАТ «Універсал Банк» без дати, надісланого позичальнику ОСОБА_2 , банк повідомив його про те, що у зв`язку з останніми тенденціями у фінансовій сфері та економічною ситуацією в Україні загалом та відповідно до умов укладеного кредитного договору кредитор вимушений змінити відсоткову ставку. Починаючи з 15 липня 2008 року, нарахування відсотків на залишок кредиту буде відбуватися на таких умовах: базова процентна ставка - 13,45 % річних, підвищена процентна ставка ( у разі прострочення платежу) - 40,35 % річних (а.с.55 том 2).

Доказів направлення фінансовому поручителю ОСОБА_3 письмового повідомлення про збільшення з 15 липня 2008 року відсоткової ставки за користування кредитними коштами матеріали справи не містять.

На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором кредиту між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 056-2008-530-Р від 06 березня 2008 року, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання, що виникли на підставі договору кредиту № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року (а.с. 21-23 том 1).

У пункті 1.2. умов договору поруки зазначено, що поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору і він погоджується з ними, зокрема: сума основного договору - 80 983,00 доларів США; 12,45% річних - розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів; 37,35 % річних - розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені строки/терміни сплати платежів; термін повного виконання зобов`язань боржника не пізніше 01 березня 2038 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інший термін виконання таких зобов`язань; інші умови основного зобов`язання.

Пунктом 2.1. договору поруки передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного зобов`язання шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою та/або отримання письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Отже, пунктом 1.2. договору поруки передбачено, що поручитель підтвердив, що він ознайомлений та згоден зі всіма умовами кредитного договору, у тому числі з умовами, які передбачають право банку переглядати розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Зазначені умови кредитного договору та договору поруки є результатом досягнення домовленості між сторонами, які є вільними у визначенні змісту зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

В той же час за умовами договору поруки № 056-2008-530-Р від 06 березня 2008 року поручитель не висловлював своєї згоди на забезпечення порукою виконання зобов`язань за основним договором з усіма можливими змінами до нього, які можуть виникнути в майбутньому, зокрема не висловлював згоди на те, що він погоджується нести відповідальність за зобов`язаннями у випадку підвищення процентної ставки за кредитом.

Навіть умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, та, відповідно, необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі.

Викладене узгоджується із висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 910/13109/18.

Як встановлено колегією суддів апеляційного суду та не заперечувалось позивачем під час судового розгляду справи, після підвищення банком процентної ставки за користування кредитом зміни до договору поруки сторонами не вносились, додаткова угода не укладалась, поручителю письмове повідомлення про збільшення з 15 липня 2008 року відсоткової ставки за користування кредитними коштами не направлялось.

Отже, доводи ОСОБА_3 про підвищення банком в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитом без згоди поручителя є обґрунтованим та є підставою для припинення поруки за частиною першою статті 559 ЦК України у зв`язку із збільшенням обсягу відповідальності поручителя без його згоди.

Водночас у справі, яка переглядається, установивши, що строк пред`явлення позову банку до поручителя ОСОБА_3 розпочався з 28 серпня 2014 року, а 27 лютого 2015 року, тобто в межах встановленого законом шестимісячного строку від дати зміни строку виконання основного зобов`язання, банк звернувся із зазначеним позовом до суду, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що порука фінансового поручителя ОСОБА_3 на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України не припинилася.

Суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених ОСОБА_3 вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Не врахував, що збільшенням обсягу відповідальності поручителя без його згоди зумовлює припинення зобов`язань фінансового поручителя на підставі частини першої статті 559 ЦК України, а отже, і відмову кредиторові ПАТ «Універсал Банк» в позові в частині вимог до ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року.

Звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою, на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Отже, обраний поручителями спосіб захисту своїх порушених прав, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України, на припинення зобов`язання за договором поруки у зв`язку з невизнанням цих прав кредитором, є таким, що відповідає вимогам цивільного законодавства.

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що зобов`язання по кредитному договору від 06 березня 2008 року та договору поруки виникли до введення в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» та продовжують існувати після введення його в дію, а тому порука ОСОБА_3 , встановлена договором поруки від 06 березня 2008 року, не є припиненою не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на таке.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з підпунктом 3 пункту 1 розділу І Закону України № 2478-VIII частину першу статті 559 ЦК України викладено в такій редакції: «1. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання».

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2478-VIII передбачено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Встановлені колегією суддів апеляційного суду фактичні обставини справи свідчать про те, що на дату набуття чинності Закону України № 2478-VIII (04 лютого 2019 року) строк виконання зобов`язань за кредитним договором № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року вже настав (28 серпня 2014 року). Крім того, до моменту набуття чинності Законом України № 2478-VIII кредитором підвищено в односторонньому порядку процентну ставку за користування кредитом без згоди поручителя, що призвело до збільшення з 15 липня 2008 року відповідальності поручителя за основним зобов`язанням та припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України. Тобто, відносини щодо поруки були припинені до введення в дію Закону України № 2478-VIII, а тому цей Закон не може бути застосований до врегулювання спірних правовідносин.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення у повному обсязі позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі та прийняття нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року у розмірі 63 921,73 доларів США, про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року, про задоволенням зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання поруки за договором поруки припиненим на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

Отже, обставини на які відповідачі посилаються в апеляційних скаргах як на підставу перегляду судового рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року, знайшли своє часткове підтвердження за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, а тому апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах яких діє представник Стрикаль Олександр Васильович підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що при розгляді даної справи позивачем ПАТ «Універсал Банк» понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання до суду: позовної заяви у розмірі 3 654,00 грн., заяви про забезпечення доказів у розмірі 121,80 грн., апеляційної скарги на ухвалу Оболонського районного суду від 22 червня 2015 року у розмірі 121,80 грн., а також доплачено суму судового збору при збільшенні розміру позовних вимог у розмірі 1 856,83 грн., а всього 5 754,43 грн. (а.с. 1, 2, 95 том 1, а.с. 208 том 2). Позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задоволено частково (91,00%), а тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати у пропорційному розмірі до задоволених вимог у розмірі 5 236,53 грн. слід покласти на відповідача ОСОБА_2 .

Понесені та документально підтверджені відповідачем ОСОБА_2 витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду на суму 6 280,00 грн., сплачений відповідачем ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги про перегляд судового рішення від 30 листопада 2020 року із розрахунку (3654,00 грн. х 150%+ 768,40 грн. х150%) у пропорційному розмірі до задоволених вимог апеляційної скарги в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором (9 %), що складає розмір 1 058,49 грн.(565,20 грн.+493,29 грн.), слід покласти на позивача.

Як передбачено частиною 10 статті 141 ЦПК України, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

При застосуванні положення частини 10 статті 141 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду враховує, що при розподілі судових витрат на відповідача ОСОБА_2 покладено більшу суму судових витрат, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає різниця судових витрат (судового збору) у розмірі 4 178,04 грн. (5 236,53 грн. - 1 058,49 грн.), зі звільненням сторін у справі від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно із долученого до матеріалів справи копії посвідчення ОСОБА_3 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи за категорією 1, а тому на підставі пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_3 , як позивач за пред`явленим зустрічним позовом про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим, звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях (а.с. 65 том 1).

Врахувавши підстави звільнення позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 від сплати судового збору при поданні до суду позовної заяви та апеляційної скарги на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року та задоволення вимог ОСОБА_3 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим, керуючись вимогами частини 6 статті 141 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (відповідача за зустрічним позовом) в дохід держави судового збору у розмірі 1 921,00 грн. (768,40 грн.+768,40 грн. х 150%).

Разом з тим, за приписами Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_3 не звільнена від обов`язку щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення в частині вирішення первісного позову ПАТ "Універсал Банк" про стягнення кредитної заборгованості. На виконання вимог закону відповідачкою ОСОБА_3 документально підтверджено оплату судового збору у розмірі 5 481,00 грн. із розрахунку (3 654,00 грн. х 150%) в частині вирішення первісного позову ПАТ "Універсал Банк". За результатами перегляду справи в апеляційному порядку в задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року відмовлено, а тому сплачений відповідачкою ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги про перегляд судового рішення в цій частині позовних вимог слід стягнути з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст.526, 530, 546, 553, 554, 555, 559, 610,612, 629, 651,654, 1048,1049, 1050,1054 ЦК України, ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Стрикаля Олександра Васильовича - представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» () заборгованість за кредитним договором № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року у розмірі 63 921,73 доларів США. В іншій частині вимог до ОСОБА_2 відмовити.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 056-2008-530 від 06 березня 2008 року відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим задовольнити.

Визнати поруку за договором поруки № 056-2008-530-Р від 06 березня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», та ОСОБА_3 , припиненою.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» () судовий збір у розмірі 4 178,04 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» () в дохід держави судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» () на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 5 481,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 серпня 2021 року.

Головуючий: Судді: