ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/146/21 Справа № 199/3168/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Нечепуренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" посилалися на те, що 07 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №DNU0GK00001620, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 90 545 доларів США на термін до 07 травня 2028 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлені договором. Відповідно до додаткової угоди від 22 серпня 2012 року №1 до кредитного договору з метою надання відповідачу можливості увійти в графік погашення та ненарахування банком після цього пені на прострочені зобов`язання відповідача здійснене рефінансування кредиту відповідача і надано можливість відповідачу здійснювати погашення заборгованості за новим графіком. Відповідач порушила умови додаткової угоди, починаючи з 21 листопада 2014 року, через що станом на 20 лютого 2015 року виникла заборгованість в сумі 131 676, 49 доларів США, яка складається із: 54 266,07 доларів США - заборгованість за кредитом, 2 530,40 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 343,28 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом, 68 257,88 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, також штрафи відповідно до договору - 8,98 доларів США (фіксована частина), 6269,88 доларів США - штраф (процентна складова). На підставі викладеного ПАТ КБ "Приватбанк" просили суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №DNU0GK00001620 від 07 травня 2008 року у розмірі 131 676, 49 доларів США, яка складається із: 54 266,07 доларів США - заборгованість за кредитом, 2 530,40 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 343,28 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом, 68 257,88 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, також штрафи відповідно до договору - 8,98 доларів США (фіксована частина), 6269,88 доларів США - штраф (процентна складова), що за курсом 27,85 відповідно до службового розпорядження від 20 лютого 2015 року складає 3667190 грн. 20 коп. та судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі АТ КБ "Приватбанк" просить рішення суду від 11 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог АТ КБ "Приватбанк", посилаючись на невідповідність висновків суду обставинами справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" відхилено. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року залишено без змін (т.2 а.с.124-217).

Постановою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року касаційну скаргу АТ КБ "Приватбанк" задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с.156-160).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи 07 травня 2008 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк", та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №DNU0GK00001620, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 90 545 доларів США на термін до 07 травня 2028 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені договором (т.1 а.с.10, 11).

07 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки квартири, відповідно до якого відповідач у забезпечення нею належного виконання зобов`язань за кредитним договором передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.146, 147).

Вказана квартира придбана ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07 травня 2008 року (т.1 а.с.148).

У договорі іпотеки вартість предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 зазначена - 631 250 грн. (т.1 а.с.147).

22 серпня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, з метою надання відповідачу можливості увійти в графік погашення та ненарахування банком після цього пені на прострочені зобов`язання відповідача здійснене рефінансування кредиту відповідача і надано можливість відповідачу здійснювати погашення заборгованості за новим графіком (т.1 а.с.34).

З метою визначення способів та порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором 07 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя (т.1 а.с.145).

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, станом на 20 лютого 2015 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором в сумі 131 676, 49 доларів США, яка складається із: 54 266,07 доларів США - заборгованість за кредитом, 2 530,40 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 343,28 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом, 68 257,88 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, також штрафи відповідно до договору - 8,98 доларів США (фіксована частина), 6269,88 доларів США - штраф (процентна складова).

13 березня 2016 року ПАТ КБ "Приватбанк" зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.151).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, суд першої інстанції посилався на те, що встановлено факт підписання додаткової угоди від 22 серпня 2012 року № 1 до кредитного договору від 07 травня 2008 року № DNU0GK00001620 не ОСОБА_1 , а іншою особою, а тому відсутні підстави для задоволення пред`явленого банком позову, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з"ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін іпогоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У справі встановлено, 07 травня 2008 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк", та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №DNU0GK00001620, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 90 545 доларів США на термін до 07 травня 2028 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені договором (т.1 а.с.10, 11).

07 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки квартири, відповідно до якого відповідач у забезпечення нею належного виконання зобов`язань за кредитним договором передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.146, 147).

Вказана квартира придбана ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07 травня 2008 року (т.1 а.с.148).

У договорі іпотеки вартість предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 зазначена - 631 250 грн. (т.1 а.с.147).

22 серпня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, з метою надання відповідачу можливості увійти в графік погашення та ненарахування банком після цього пені на прострочені зобов`язання відповідача здійснене рефінансування кредиту відповідача і надано можливість відповідачу здійснювати погашення заборгованості за новим графіком (т.1 а.с.34).

З метою визначення способів та порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором 07 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя (т.1 а.с.145).

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, станом на 20 лютого 2015 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором в сумі 131 676, 49 доларів США, яка складається із: 54 266,07 доларів США - заборгованість за кредитом, 2 530,40 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 343,28 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом, 68 257,88 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, також штрафи відповідно до договору - 8,98 доларів США (фіксована частина), 6269,88 доларів США - штраф (процентна складова).

13 березня 2016 року ПАТ КБ "Приватбанк" зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.151).

З виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, 10 травня 2017 року банком зараховано на погашення поточної заборгованості за тілом кредиту 25 402,61 доларів США (еквівалент 673 406 грн. 45 коп.). Зарахування проведено на підставі постановки на баланс предмету іпотеки (т.3 а.с.53-56).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Слід зазначити, звернувшись до суду у квітні 2015 року з позовними вимогами до ОСОБА_1 , ПАТ КБ "Приватбанк" просили суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №DNU0GK00001620 від 07 травня 2008 року, що утворилася станом на 20 лютого 2015 року, у розмірі 131 676, 49 доларів США, яка складається із: 54 266,07 доларів США - заборгованість за кредитом, 2530,40 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 343,28 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом, 68 257,88 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, також штрафи відповідно до договору - 8,98 доларів США (фіксована частина), 6269,88 доларів США - штраф (процентна складова), що за курсом 27,85 відповідно до службового розпорядження від 20 лютого 2015 року складає 3667190 грн. 20 коп. та судові витрати (т.1 а.с.2, 3).

Отже, розмір заборгованості за кредитним договором №DNU0GK00001620 від 07 травня 2008 року за тілом кредиту, що підлягає стягненню з відповідача на користь банку, з урахуванням того, що банком зараховано на погашення поточної заборгованості за тілом кредиту 25 402,61 доларів США (еквівалент 673 406 грн. 45 коп.) та таке зарахування проведено банком на підставі постановки на баланс предмету іпотеки, становить - 28 863, 46 доларів США.

Щодо позовних вимог банку про стягнення відсотків слід зазначити наступне.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16).

Як вбачається з матеріалів справи, з позовними вимогами до ОСОБА_1 АТ КБ "Приватбанк" звернулися до суду у квітні 2015 року та відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України банк змінив строк виконання основного зобов`язання.

Таким чином, позивач мав право нараховувати передбачені договором проценти до

дня звернення з цим позовом, тобто до 28 квітня 2015 року.

Отже, з відповідача на користь банку підлягають стягненню відсотки за користування кредитом станом на день звернення з цим позовом у розмірі 2530,40 доларів США.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача комісії за користування кредитом слід зазначити.

З кредитного договору вбачається, п. 7.1 передбачено сплату винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року

№ 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої

статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Таким чином, враховуючи викладене, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь банку комісії за користування кредитом, а тому у задоволенні позовних вимог банку в цій частині повинно бути відмовлено.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені, слід зазначити судова колегія вважає за можливе зменшити розмір пені, як її складової частини, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Умовами кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобов`язання, а саме: пеня за прострочення оплати.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 616 ЦК України передбачено, якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Конституційний суд України у пункті 3 Рішення № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, пеня нараховувалась починаючи з 2008 року, але матеріали справи не містять доказів того, що кредитор вживав заходів щодо зменшення розміру заборгованості, в тому числі і неустойки, тому розмір пені за вищевказаним договором має бути зменшений з 68 257,88 доларів США до 28862,56 доларів США - до розміру тіла кредиту, що підлягає стягненню.

Стосовно стягнення штрафів: 8,98 доларів США - штраф фіксована частина та 6269,88 доларів США - штраф процентна складова, слід зазначити, цивільно-правова відповідальність - це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі, та, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконання обов`язку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правовова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 759/11740/15-ц.

Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому, у задоволенні вимог банку про стягнення штрафів повинно бути відмовлено.

Слід зазначити, проти підписання безпосередньо кредитного договору №DNU0GK00001620 від 07 травня 2008 року відповідач ОСОБА_1 не заперечувала.

Із наданого банком розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач періодично здійснювала сплату коштів за кредитним договором, але не в повному обсязі, у зв"язку з чим станом на 20 лютого 2015 року утворилася заборгованість.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження відсутності у неї заборгованості за кредитним договором.

Стосовно посилань відповідача на те, що вона не підписувала додаткову угоду від 22 серпня 2012 року №1, а тому вважає, що відсутні підстави стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, слід зазначити під час розгляду справи в апеляційному суді на розгляд ставилося питання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи по копії, наявній в матеріалах справи додаткової угоди від 22 серпня 2012 року №1, оскільки як було встановлено судом першої інстанції, оригінал цієї угоди банк суду надати можливості не має у зв"язку з її втратою, однак із відповідним клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи відповідач до суду не зверталася.

Щодо посилань представника відповідача на те, що банком в односторонньому порядку було збільшено відсоткову ставку за кредитним договором з 1,25% на місяць, як передбачено у п.8.1 кредитного договору, до 15%, як зазначено банком у розрахунку заборгованості, слід зазначити, у розрахунку заборгованості, наданого банком дійсно зазначено відсоткову ставку за кредитом 15% річних, що відповідає відсоткові ставці 1,25% на місяць (1,25% х 12 міс. =15%), як передбачено у кредитному договорі, а тому посилання на безпідставне збільшення банком в односторонньому порядку відсоткової ставки є необгрунтованими.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ "Приватбанк".

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати.

Позові вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №DNU0GK00001620 від 07 травня 2008 року, яка складається із: 28 862,56 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 2 530,40 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 28 862,56 доларів США - пеня.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судовий збір у розмірі 1 374 грн. 80 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова