Постанова

Іменем України

30 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 750/5700/20

провадження № 61-7305св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - виконавчий комітет Чернігівської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Карапута Л. В. від 16 грудня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду у складі колегії суддів: Скрипки А. А., Онищенко О. І., Харечко А. А., від 31 березня 2021 року.

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 07 травня 2020 року він звернувся до виконавчого комітету Чернігівської міської ради Чернігівської області щодо виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 на підставі Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м. Чернігові, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради № 30/VII-7 від 26 квітня 2018 року. Позивач вказував, що листом № 4590/1-10/2020/вих/М-3272-1-09 від 29 травня 2020 року відповідач повідомив його про відсутність правових підстав для розгляду зазначеного у заяві питання.

ОСОБА_1 вважав зазначену бездіяльність відповідача протиправною, оскільки пунктом 3 Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м. Чернігові передбачено, що виключення жилих приміщень з числа службових здійснюється рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради за клопотанням підприємства, установи, організації, органу, а у разі ліквідації підприємства - за заявою фізичної особи, якій виділялось службове житлове приміщення.

Позивач посилався на те, що виробниче об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району міста Чернігова, яким виділялась спірна службова квартира АДРЕСА_1 батьку позивача ОСОБА_2 на сім`ю із чотирьох чоловік ( ОСОБА_2 , дружина, син, дочка), без зняття з квартирного обліку на службове житло, у 1992 році припинило своє існування, оскільки відсутні відомості про вказане об`єднання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У відповідності до листа секретаря Чернігівської міської ради № 1-24/20-4711 від 20 липня 2018 року, надісланого у відповідь на адвокатський запит щодо надання інформації відносно ліквідації виробничого об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району міста Чернігова, у архівному відділі такого рішення про ліквідацію не існує. ОСОБА_1 стверджував, що відповідач протиправно ухилився від розгляду його заяви, при цьому йому була надана відповідь на фірмовому бланку відповідача за підписом секретаря Чернігівської міської ради ОСОБА_4, яка є одним із членів виконавчого комітету Чернігівської міської ради і не має повноважень вирішувати питання, віднесені до відання відповідача, як колективного органу. Позивач вказував, що відповідного рішення про включення спірної квартири до числа службових не існує, що свідчить про відсутність правових підстав для перебування спірної квартири у категорії службового житла. Позивач зазначав, що оскільки підприємство, якому належала спірна квартира як службова, припинило своє існування, то відпала потреба у такому використанні спірної квартири, і вона не може більше використовуватись як службова.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити:

визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Чернігівської міської ради Чернігівської області щодо нерозгляду його заяви від 07 травня 2020 року про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 , надання квартирі АДРЕСА_1 статусу житлової, закріплення квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ;

зобов`язати виконавчий комітет Чернігівської міської ради Чернігівської області прийняти рішення про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 , надання квартирі АДРЕСА_1 статусу житлової, закріплення квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки позивачем не доведено факту ліквідації виробничого об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району, в оперативному віданні якого перебувала квартира (випливає з витягу із рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 292 від 02 жовтня 1991 року).

Позивачем не наведено підстав для визнання протиправною бездіяльність виконавчого комітету Чернігівської міської ради в частині не розгляду його заяви від 07 травня 2020 року про виключення з числа службових спірної квартири. Позивачу було надано 29 травня 2020 року відповідь в межах чинного законодавства та уповноваженою особою Чернігівської міської ради - секретарем Чернігівської міської ради ОСОБА_4 з приводу порушеного ним питання.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 31 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що районний суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем в ході судового розгляду не доведено факту ліквідації виробничого об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району, в оперативному віданні якого перебувала спірна квартира, що підтверджено відповідними рішеннями виконавчого комітету Чернігівської міської ради про реорганізацію підприємства.

Надаючи ОСОБА_1 відповідь на його заяву від 07 травня 2020 року листом № 4590/1-10/2020/вих/М-3272-1-09 від 29 травня 2020 року, секретар Чернігівської міської ради ОСОБА_4 діяла в межах чинного законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

05 травня 2021 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду

м. Чернігова від 16 грудня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 31 березня 2021 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішення заявник зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої

статті 389 Цивільного процесуального кодексу України) та порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок неналежного дослідження судом зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Заявник стверджує, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містить жодної інформації щодо існування виробничого об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району м. Чернігова, що беззаперечно свідчить про те, що вказана юридична особа припинила своє існування. Твердження судів попередніх інстанцій про те, що виробниче об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району м. Чернігова створено до запровадження Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань заявник вважає таким, що не ґрунтується на законі. Виробниче об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району м. Чернігова створила і ліквідувала Чернігівська міська рада, а тому, саме вона володіє інформацією з цього приводу, однак такої інформації не надає. Висновки судів попередніх інстанцій про те, що правонаступником виробничого об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району м. Чернігова є комунальне підприємство «Деснянське» зроблені внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, оскільки вказані підприємства є різними юридичними особами. Суди дійшли передчасного висновку, що спірна квартира перебуває в оперативному віданні комунального підприємства «Деснянське».

Також ОСОБА_1 вказує, що відповідач не розглянув його звернення по суті. Відповідь на звернення була надана на фірмовому бланку відповідача за підписом секретаря Чернігівської міської ради ОСОБА_4, яка є лише одним із членів виконавчого комітету і не має повноважень вирішувати питання, віднесені до відання відповідача, як колективного органу.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

У червні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу виконавчий комітет Чернігівської міської ради посилається на те, що оскаржені позивачем судові рішення ухвалені з дотриманням вимог норм матеріального права, є обґрунтованими і законними, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів. Позивачем не доведено порушення його прав з боку виконавчого комітету Чернігівської міської ради. Доводи позивача ґрунтуються на власних міркуваннях та не доводять факту припинення (ліквідації) підприємства, а саме виробничого об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району м. Чернігова. Позивачу було надано відповідь на його звернення в межах чинного законодавства та уповноваженою особою Чернігівської міської ради - секретарем Чернігівської міської ради ОСОБА_4

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Чернігівської міської ради із заявою про виключення із числа службових квартири АДРЕСА_1 , надання їй статусу житлової, та закріплення вказаної квартири за зареєстрованою у ній особою - ОСОБА_1 .

Листом виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 4590/1-10/2020/вих/М-3272-1-09 від 29 травня 2020 року за підписом секретаря міської ради ОСОБА_4 щодо розгляду звернення ОСОБА_1 було повідомлено про розгляд його заяви та про відсутність правових підстав для розгляду питання зміни статусу вказаної службової квартири та закріплення її за ОСОБА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 02 жовтня 1991 року № 292 «Про виділення житла громадянам міста, видачу ордерів, затвердження представлених списків, виділення житла громадянам, проживаючим в будинках, які підлягають знесенню і аварійних будинках» вирішено, поміж іншим:

«Затвердити спільні рішення адміністрації і профспілкових комітетів підприємств, організацій про виділення житлової площі у звільненому фонді….

5.2 виробничому об`єднанню житлово-комунального господарства Деснянського району - ОСОБА_2 на службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на сім`ю з 4 чоловік (він, дружина, син, дочка), без зняття з квартирного обліку на службове житло. Майстер ЖКГ-6. Проживали по АДРЕСА_3 , піднаймачі».

На підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів № 292 від 02 жовтня 1991 року «Про виділення житла громадянам міста, видачу ордерів, затвердження представлених списків, виділення житла громадянам проживаючим в будинках, які підлягають знесенню і аварійних будинках» майстру виробничого об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району ОСОБА_2 видано ордер на службову двокімнатну квартиру за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Згідно довідки управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 15 березня 2019 року № 2633, станом на 14 березня 2019 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано дві особи: ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_1 (син).

У відповідності до архівної довідки № 17-24/168/1 від 18 серпня 2020 року, рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 18 травня 1992 року № 143 (пункт 2) затверджено статут та зареєстровано державне комунальне підприємство житлово-комунального господарства Деснянського району, засноване Чернігівською міською радою народних депутатів, адреса підприємства: вул. Ак. Павлова, 13, м. Чернігів.

У пункті 1.1 статуту державного комунального підприємства житлово-комунального господарства Деснянського району, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 18 травня 1992 року № 143, зазначено, що державне комунальне підприємство Деснянського об`єднання житлово-комунального господарства є правонаступником Деснянського виробничого об`єднання.

Розпорядженням першого заступника Чернігівського міського голови від 29 грудня 1999 року № 605-р (пункт 2.1) затверджено статут та перереєстровано державне комунальне підприємство житлово-комунального господарства Деснянського району в комунальне підприємство житлово-комунального господарства Деснянського району.

Рішенням Чернігівської міської ради (дванадцята сесія п`ятого скликання) від 26 грудня 2006 року «Про перейменування комунального підприємства житлово-комунального господарства Деснянського району» комунальне підприємство житлово-комунального господарства Деснянського району перейменоване у комунальне підприємство «Деснянське» Чернігівської міської ради.

Згідно довідки комунального підприємства «Деснянське» Чернігівської міської ради від 03 серпня 2020 року, виданої заступнику міського голови - керуючому справами виконкому Фесенку С. І., Міськжитлооб`єднання м. Чернігова 01 листопада 1988 року наказом обласного управління житлового господарства № 95 від 01 листопада 1988 року було реорганізовано. Внаслідок реорганізації ремонтно-будівельна дільниця увійшла до складу виробничого об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району міста Чернігова. Виробниче об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району м. Чернігова перейменовано в державне комунальне підприємство житлово-комунального господарства Деснянського району міста Чернігова (рішення Чернігівського міськвиконкому № 143 від 18 травня 1992 року). Державне комунальне підприємство житлово-комунального господарства Деснянського району м. Чернігова перереєстровано в комунальне підприємство житлово-комунального господарства Деснянського району м. Чернігова (розпорядження міської ради № 605р від 29 грудня 1999 року). Комунальне підприємство житлово-комунального господарства Деснянського району перейменовано в комунальне підприємство «Деснянське» Чернігівської міської ради (рішення міської ради 12 сесії 5 скликання від 26 грудня 2006 року).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями пунктів 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 8 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про підприємництво» у редакції від 07 лютого 1991 року № 698-ХІІ, державна реєстрація підприємництва проводиться у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради народних депутатів за місцем діяльності або проживання. Органи державної статистики встановлюють коди суб`єкта підприємницької діяльності.

З метою забезпечення єдиного державного обліку всіх господарюючих суб`єктів, що є юридичними або фізичними особами (підприємцями), і підлягають відповідно до законодавства державній реєстрації, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 1993 року № 538 створено Державний реєстр звітних (статистичних) одиниць України. Пунктом 3 вказаної постанови Кабінету Міністрів України розроблення і ведення Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України покладено на Міністерство статистики.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державний реєстр звітних (статистичних) одиниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 1993 року № 538, до Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України включались відомості про: всі юридичні особи на території України, а також юридичні особи України, що перебувають за її межами; всі розташовані на території України структурні одиниці, що не є юридичними особами, і головні організації яких розташовані за її межами; всі фізичні особи, які займаються підприємницькою діяльністю і проживають на території України, незалежно від їх громадянства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 118 на основі Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України було створено Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (далі - ЄДРПОУ).

Згідно з пунктом 5 вказаної постанови Кабінету Міністрів України, формування бази даних ЄДРПОУ здійснювалось на основі Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України, із збереженням присвоєних суб`єктам господарської діяльності ідентифікаційних кодів.

Відповідно до пункту 3 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 118, до ЄДРПОУ включались дані про наступні суб`єкти господарської діяльності: юридичні особи, а також їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи, що розташовані на території України і провадять свою діяльність на підставі законодавства України; юридичні особи, а також їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи, розташовані за межами України, які створені з участю юридичних осіб України і діють відповідно до законодавства іноземних держав.

Пунктом 4 Положення про ЄДРПОУ передбачено, що інформаційний фонд реєстру включає такі види даних: ідентифікаційні - ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності, що є єдиним для всього інформаційного простору України, та його назва; класифікаційні - дані про галузеву, територіальну, відомчу належність, форму власності та організаційно-правову форму господарювання; довідкові - дані про адресу, телефон, факс, прізвище керівника, засновників (інвесторів), тощо; реєстраційні - дані про державну реєстрацію (перереєстрацію), спосіб створення, реорганізацію, ліквідацію, тощо; економічні - дані, які і характеризують виробничо-технічні та фінансово-економічні показники суб`єкта господарської діяльності.

Спрямованість ЄДРПОУ на накопичення статистичної інформації також підтверджується діючим на той час механізмом державної реєстрації суб`єктів господарювання, який передбачав обов`язок органу, який здійснює реєстрацію, після видачі свідоцтва про реєстрацію в десятиденний термін подати відомості про реєстрацію суб`єкта господарювання органу державної статистики (стаття 8 Закону України «Про підприємництво» у редакції від 22 грудня 1995 року, частина друга статті 6 Закону України «Про підприємства в Україні»).

Відповідно до частини другої статті 26 Цивільного кодексу Української РСР правоздатність юридичної особи виникає з моменту затвердження її статуту або положення, а у випадках, коли вона повинна діяти на підставі загального положення про організації даного виду, - з моменту видання компетентним органом постанови про її утворення. Якщо статут підлягає реєстрації, правоздатність юридичної особи виникає в момент реєстрації.

Частиною четвертою статті 91 ЦК України визначено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб, відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», який набрав чинності з 01 липня 2004 року, полягає у засвідченні факту створення або припинення юридичної особи шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців (далі - ЄДР) (у першій редакції цього закону).

У відповідності до пункту 7 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) - це єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Згідно з частиною першою статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Частиною першою статті 118 Житлового кодексу Української РСР визначено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції,враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факту ліквідації виробничого об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району, у віданні якого перебувала квартира АДРЕСА_1 , правонаступником якого є комунальне підприємство «Деснянське», а відповідно до пункту 3 Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в місті Чернігові, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради № 30/VII-7 від 26 квітня 2018 року, рішення про виключення спірної квартири з числа службових може бути прийнято за клопотанням комунального підприємства «Деснянське» Чернігівської міської ради, в оперативному управлінні якого перебуває спірна квартира.

Судами також встановлено, що при наданні позивачу відповіді на його заяву від 07 травня 2020 року секретар Чернігівської міської ради ОСОБА_4 діяла в межах своїх повноважень, визначених розпорядженням міського голови від 05 червня 2020 року № 80-р «Про функціональні повноваження міського голови, секретаря міської ради, першого заступника міського голови, заступників міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради». Позивачу було роз`яснено, що оскільки виробниче об`єднання житлово-комунального господарства Деснянського району, в оперативному відданні якого перебувала вказана службова квартира, не ліквідовано, а перейменовано (реорганізовано) у комунальне підприємство «Деснянське» Чернігівської міської ради на підставі рішення Чернігівської міської ради від 26 грудня 2006 року, то підстави для розгляду питання зміни статусу вказаної службової квартири за заявою позивача відсутні.

Вказаним обставинам надана належна оцінка судами попередніх інстанцій, а доводи касаційної скарги є подібними доводам апеляційної скарги, які у повному обсязі оцінено апеляційним судом.

Судами першої та апеляційної інстанції правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 31 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович