КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 756/256/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9758/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Яценко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

30 серпня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів посилаючись на те, що10.12.2019 року між ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_1 (продавець) укладено попередній договір, згідно п.1 якого сторони зобов`язалися у строк не пізніше 27.12.2019 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) загальною площею 55,7 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 10.1 Договору покупець ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 продавцю гарантійну суму в розмірі 1000 доларів США, що еквівалентно 23600 грн.

24.12.2019 року на 11.00год. була запланована зустріч у нотаріальній конторі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, для укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), однак ОСОБА_1 приблизно о 09.00 год. зателефонувала їй та повідомила, що відмовляється продавати нерухоме майно (квартиру), після чого повернула гарантійну суму в розмірі 1000 доларів, що еквівалентно 23600 грн.

Пунктом 10.2 Договору передбачено, що у випадку не укладання основного договору купівлі-продажу квартири у встановлений строк до 27.12.2019 рокувідповідно до умов справжнього попереднього договору по причині, залежній від продавця, продавець зобов`язується повернути гарантійну суму, а також сплатити покупцю неустойку (штраф) в розмірі гарантійної суми.

Зазначає, що продавець ОСОБА_1 відповідно до п.10.2 Договору зобов`язана сплатити їй неустойку (штраф) в розмірі 23600 грн., однак вона відмовляється їх сплатити, а тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 23600 грн. та судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 23 600 грн. та судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалась на те, що суд першої інстанції в супереч своїм висновкам про нікчемність договору, безпідставно застосував зазначені в пункті 10.2. Договору вимоги про виплату неустойки в сумі 23 600 грн., оскільки грошові кошти в розмірі 1000 дол. США, що були повернуті позивачу слід вважати майном, яке одержано без відповідної правової підстави.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 повернула отримані кошти 24.04.2019 року в розмірі 1000 доларів США, а тому сторона відповідача визнавала його умови, не зважаючи на відсутність нотаріального посвідчення попереднього договору - купівлі продажу квартири.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2019 року між ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_1 (продавець) укладено попередній договір, згідно п.1 якого сторони зобов`язалися у строк не пізніше 27.12.2019 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) загальною площею 55,7 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.10.1 Договору покупець ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 продавцю гарантійну суму в розмірі 1000 доларів США, що еквівалентно 23600 грн.

24.12.2019 року на 11 год. була запланована зустріч у нотаріальній конторі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, для укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), однак ОСОБА_1 приблизно о 9 год. зателефонувала їй та повідомила, що відмовляється продавати нерухоме майно (квартиру), після чого повернула гарантійну суму 24.12.2019 року в розмірі 1000 доларів, що еквівалентно 23600 грн. Факт відмови продавця від укладання договору купівлі-продажу квартири позивачем підтверджено перепискою з « Вайбера », яку відповідач не спростувала в якій зазначено: « ОСОБА_2 ищите другую квартиру». Поважність неявки до нотаріуса відповідач не зазначила, а тому суд не приймає в якості належного доказу довідку надану відповідачем про її хворобу.

Пунктом 10.2 Договору передбачено, що у випадку не укладання основного договору купівлі-продажу квартири у встановлений строк до 27.12.2019 року відповідно до умов справжнього попереднього договору по причині, залежній від продавця, продавець зобов`язується повернути гарантійну суму, а також сплатити покупцю неустойку (штраф) в розмірі гарантійної суми.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 546-547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача штрафу, передбаченого п. 13 Договору з огляду на наступне.

Відповідно до статей 635, 657 ЦК України попередній договір купівлі-продажу квартири має бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням, оскільки попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ст. 220 ЦК України).

Згідно до вимог ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Однак суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_1 штраф у розмірі гарантійної суми не звернув уваги на те, що сторонами при укладенні попереднього договору не були дотримані вимоги законодавства щодо форми укладення договору та його обов`язкового нотаріального посвідчення, тому вирішувати на підставі вказаного договору спірні правовідносини у суду не було підстав.

Крім того, відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов`язання.

Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі, визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору купівлі-продажу.

Положеннями ст. 549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно із ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри, якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Отже, оскільки письмового правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання договору купівлі-продажу у вигляді завдатку, попереднього договору та самого договору купівлі-продажу нерухомого майна, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, а саме ст. 657 Цивільного кодексу України - нотаріально посвідчені в письмовій формі між сторонами укладено не було відтак, сплачені ОСОБА_2 ОСОБА_1 кошти в сумі 1000 дол. США є авансом.

Як встановлено судом, 24.04.2019 року ОСОБА_1 повернула ОСОБА_2 отриманні нею в якості авансу 1000 дол. США, що не заперечується сторонами.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду по цивільній справі №509/4315/16-ц від 21 листопада 2018 року, яку відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховувати суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Проте, суд першої інстанції зазначене до уваги не взяв, що призвело до помилкового висновку про задоволення позовних вимог. Отже враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1261,20 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати в сумі 1261,20 грн.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді