Справа № 521/5367/21
Провадження №2-о/521/161/21
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

15 квітня 2021 року суддя Малиновського районного суду м. Одеси Гранін В.Л. розглянувши заяву ОСОБА_1 , зацікавлені особи Одеська товарна біржа, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про встановлення юридичного факту, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що договір купівлі - продажу від 12.05.1995 року між нею та заінтересованими особами, укладений на Одеській товарній біржі відносно об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що при укладенні договору була допущена помилка, вказана адреса: АДРЕСА_2 .

У ч. 1 ст. 315 ЦПК України, йдеться про умови, за яких можливе встановлення юридичних фактів. До таких умов віднесено:

- встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права;

- коли законом не визначено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати документ, що посвідчує юридичний факт;

- встановлення факту не посвідчується з наступним вирішенням спору про право.

В п. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року з змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» указано, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність і прикладну значимість, і які визначаються такою суттєвою ознакою як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Безспірність слід розуміти лише як відсутність спору про суб`єктивне матеріальне право, але не відсутність спору про існування факту, що встановлюється. Відтак, слід враховувати не тільки конкретну мету встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.

Отже, в окремому провадженні можуть бути розглянуті справи про встановлення фактів, якщо від цього залежить охорона прав, свобод та інтересів особи, створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №5, від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження якщо це встановлено під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

З вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що заявник просить встановити факт, яким встановити, що договір купівлі - продажу укладений відносно нерухомого об`єкту, який має іншу адресу, ніж в договорі, який позивач просить визнати дійсним (а значить вважає його на даний час таким, що не є дійсним). При тому, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа №521/15771/20 за позовом заявника до заінтересованих осіб по справі окремого провадження, які вказані як відповідачі, про визнання дійсним даного договору купівлі - продажу. Таким чином, спір відносно цього нерухомого майна вже існує.

Тому заявнику необхідно чи встановлювати цей факт в позовному проваджені з вирішення питання про право власності, чи оскаржувати дії осіб, які не визнають його права власності.

Також суд вважає за необхідне вказати заявнику, що для вирішення питання для встановлення належності документа та помилки в ньому перед зверненням до суду необхідно звернутись до органу, який його посвідчував, та надати суду відповідну відмову у внесення в нього виправлень. Це вбачається з Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року з змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Про це указано і в Листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Такої відмови заявником не надано.

На підставі цієї Постанови в п. 4 Листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, на підставі ч. 2 ст. 122 ЦПК (ЦПК 2017 року ч. 1 ст. 186), а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній.

Тому, на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, оскільки з заяви про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Таким чином, на думку суду, фактично з цієї даної заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право на об`єкт нерухомості і він повинен розглядатись в порядку позовного провадження.

Така відмова, на думку суду, буде відповідати вимогам Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року з змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де вказано, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Тому заявнику необхідно звертатись до суду в порядку позовного провадження.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, ст. 315 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи Одеська товарна біржа, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про встановлення юридичного факту.

Цю ухвалу невідкладно надіслати заявнику разом із заявою та всіма доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 15 - денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Суддя