КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №369/8697/20

28 серпня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Рубан С.М.

- Заришняк Г.М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Дубас Т.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 15.12.2011 року в розмірі 52 172,06 грн., а також судові витрати у розмірі 2 102,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 15.12.2011 року.

При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Підписавши заяву, між сторонами, у відповідності до ст.. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, номери строк дії отриманих карток зазначено у довідці про отримані картки.

Вказував на те, що позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах кредитного ліміту, тоді як відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим останній має станом на 31.05.2020 року заборгованість у розмірі 52 172,06 грн., яка складається з наступного: 33728,55 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7 252,24 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 8 230,70 грн. - нарахована пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2460,57 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на наведене позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 728,55 грн.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 102 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись частково з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2021 року в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що безпідставним є фактичне звільнення боржника від сплати заборгованості судовим рішенням, з урахуванням того, що відповідачем заборгованість не оспорювалася та не заявлялись вимоги про визнання кредитного договору недійсним або нікчемним. Відповідач відзив не надав та жодним чином не спростував доводи позивача.

Вказував на те, що суд першої інстанції не взявши до уваги Умови та правила надання банківських послуг повинен був стягнути відсотки за ставкою 3 % річних, що передбачено ст.. 625 ЦК України.

Вважає, що звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором може становити економічну небезпеку для країни.

Також зазначав, що дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Крім того, відповідач звертався до Банку з метою перевипуску картки.

Посилався на те, що розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався, доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача ОСОБА_2 зазначав, що під час підписання анкети-заяви від 15.12.2011 року відповідач не був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які за 10 років неодноразово були змінені Банком, та які не підписані відповідачем, тому не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору. Вважав, що суд першої інстанції справедливо зазначив, що такий підхід суперечить вимогам ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який зобов`язує повідомляти споживача про умови кредитування та узгоджувати з ним саме ті умови, які вважав узгодженими банк. Тому, відповідач цілком підтримує рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення інших (за виключенням заборгованості за тілом кредиту) коштів.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.12.2011 року ОСОБА_1 підписав заяву № б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 20 000 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем станом на 31.05.2020 року заборгованість відповідача за кредитом складає: 52 172,06 грн., з яких: - 33728,55 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 33 728,55 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7 252,24 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 8 230,70 грн. - нарахована пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2460,57 грн. - штраф (процентна складова).

Представник відповідача у поданій заяві від 23.11.2020 позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Оскільки наведені в позовній заяві обставини не ґрунтуються на нормах права, що регулюють договірні та кредитні відносини, а вимоги Банку є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають вимогам закону. В подальшому, в судовому засіданні 10.02.2021 року представник позивача ОСОБА_2 визнав позов в частині стягнення заборгованості у розмірі 4 424,15 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, нарахованої пені, штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що такі позовні вимоги позивачем недоведені, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмову вигляді ціну договору, яка встановлена у формі процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, пенею, комісією та штрафи.

Як на підставу своїх позовних вимог про погашення кредиту, позивач посилався на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», які не підписані ОСОБА_1 .

В той же час, в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», що підписана ОСОБА_1 , відсутні умови договору щодо суми кредиту, розміру та порядку нарахування процентів, встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання тощо.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» розумів ОСОБА_1 , ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву від 15.12.2011 року.

Надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

За таких обставин, суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та надавши їм правову оцінку, дійшов обґрунтованого та правильного висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення відсотків, пені та штрафів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, колегія суддів відхиляє, оскільки у цій справі позивач вимог про стягнення відсотків, нарахування яких передбачено ст.625 ЦК України, не заявляв.

Посилання на положення ч.2 ст.625 ЦК України міститься у п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, який впроваджено в дію з 1 квітня 2019 року. Зазначеним пунктом передбачено, що в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Отже, оскільки наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить підпису відповідача, а в анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати процентів за користування кредитом в будь-якому вигляді, підстави для стягнення відсотків, розрахованих на підставі п.2.1.1.2.12 Умов та правил, відсутні.

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції положень ч.2 ст.625 ЦК України є безпідставними.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач звертався до банку з метою перевипуску картки, а дії з кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування, оскільки такі обставини не свідчать про погодження умов кредитування згідно заяви анкети-заяви від 15.12.2011 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором може становити економічну небезпеку для країни, висновків суду першої інстанції про недоведеність належними доказами вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів не спростовують, тому колегія суддів вважає їх безпідставними.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за відсотками, пенею та штрафів є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування в цій частині відсутні.

В частині стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту рішення суду сторонами не оскаржується, а тому апеляційний суд не перевіряє правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381-383, 389 ЦПК України, апеляційний суд ,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2021 року в частині незадоволених позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: