КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №753/19850/20

27 серпня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Невідомої Т.О.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Верес Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопромснаб» в особі директора Дубицького Олександра Миколайовича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коренюк А.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопромснаб» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопромснаб» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 02 січня 2003 року вона працювала в ТОВ «Укртехнопромснаб» на посаді начальника відділу обладнання та була звільнена 07 липня 2020 року на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням.

Вказувала, що за період роботи у підприємства перед нею виникла заборгованість по грошовій компенсації за невикористані щорічні відпустки за період з 2003 року по 2020 рік. ТОВ «Укртехнопромснаб» при її звільненні виплатило компенсацію за невикористану відпустку лише частково, за останні три роки, тобто, з 2017 по 2020 роки у сумі 14 807 грн. 04 коп., решта невикористаної щорічної відпустки за період з 2003 року по 2016 рік не компенсована роботодавцем, що й стало підставою звернення її до суду з даним позовом.

Посилаючись на протиправні дії роботодавця, який відмовляється виплатити компенсацію за невикористану відпустку, зазначала про завдання їй моральних страждань.

Враховуючи наведене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по грошовій компенсації за невикористані щорічні відпустки за 13 років в сумі 64 162,28 грн., моральну шкоду, завдану внаслідок порушення її прав, в сумі 7 000 грн., розмір якої обґрунтовувала душевними стражданнями, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою роботодавця щодо неї, з урахуванням часу та зусиль, які нею витрачаються за відстоювання свого права у судовому порядку.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопромснаб» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехнопромснаб" на користь ОСОБА_1 64 162,28 грн. компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 2003 року по 2016 рік, 3 000,00 грн. моральної шкоди, 840,80 грн. судового збору, 8 000,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього - 76 003 (сімдесят шість тисяч три) грн. 08 (вісім) коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопромснаб» в особі директора Дубицького Олександра Миколайовича подав апеляційну скаргу на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 травня 2021 року.

У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права в частині вирішених вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, за потреби, задовольнивши клопотання відповідача про витребування доказів та заяви про виклик свідків, які містяться в матеріалах справи.

Зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопромснаб» в частині вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку, не врахував всі факти, що входять до предмета доказування, а саме: встановлення трудових відносин позивача на підприємстві «Укртехнопромснаб», на якому відбувалась реорганізація юридичної особи; порядку обліку відпусток працівників у відповідача ТОВ «Укртехнопромснаб» та у його правопопередника (ЗАТ «Укртехнопромснаб»); порядку документального оформлення відпусток позивача, згідно з відомостями бухгалтерського та управлінського обліку у правопопередника відповідача; порядку розрахунку із позивачем при наданні щорічних відпусток.

Вважає, що при недоведеності обставин, що мають значення для справи, судом першої інстанції визнано встановленим факт ненадання щорічних відпусток позивачці, без врахування жодних доказів та міркувань з боку відповідача, без задоволення клопотань відповідача про витребування доказів та заяв відповідача щодо виклику свідків.

Внаслідок неправильної юридичної кваліфікації правовідносин, що склались між сторонами, судом першої інстанції у спірних правовідносинах не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме: норму статті 75 Кодексу законів України про працю стосовно загальної кількості днів щорічної відпустки, на яку мала право позивачка, що привело до неправильного розрахунку суми компенсації за невикористану відпустку. Вірно зазначивши у судовому рішенні про те, що розрахунок компенсації невикористаної відпустки повинен бути проведеним у відповідності до п.7 Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року, суд першої інстанції помилково, всупереч нормі статті 75 Кодексу законів України про працю, здійснив розрахунок компенсації, виходячи із 28 днів щорічної відпустки, замість правильних 24 календарних дні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать чинному законодавству.

З огляду на відсутність доказів на підтвердження використання позивачкою щорічної відпустки за період з 2003 року по 2016 роки, вважає, що рішення Дарницького районного суду м.Києва від 12 травня 2021 року є законним та обґрунтованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права.

У судовому засіданні представники відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехнопромснаб" Дубицька Ольга Олександрівна та ОСОБА_2 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просили залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02 січня 2003 року працювала в ТОВ «Укртехнопромснаб» на посаді начальника відділу обладнання та була звільнена 07 липня 2020 року на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с. 21).

При звільненні ОСОБА_1 виплачена, у тому числі, грошова компенсація за невикористану відпустку за 84 календарні дні за період з 2017 по 2020 роки у сумі 14 807,04 грн., виходячи із середньоденної заробітної плати 176,27 грн., яку працівник мав на час її проведення (а.с. 15).

У відповідь на претензію позивача щодо виплати грошової компенсацій за невикористану відпустку за період з 2003 року по 2016 рік ТОВ «Укртехнопромснаб» повідомило ОСОБА_1 про порушення нею, як працівником, трудових обов`язків та ухилення від отримання щорічної відпустки, у зв`язку з цим відмовило ОСОБА_1 у виплаті компенсації за невикористану відпустку за період з 2003 року по 2016 рік (а.с. 16-17).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення компенсації за невикористану відпустку, позивачка свої вимоги обґрунтовувала тим, що роботодавець заборгував їй 64 162 грн. 28 коп. - компенсації за невикористану відпустку за період з 2003 року по 2016 рік, розмір якої розрахований нею за формулою: 13 років за період з 2003 року по 2016 рік х 28 днів щорічної відпустки, виходячи із середньоденної заробітної плати 176,27 грн., яку працівник мав на час її проведення (364 дні х 176 грн. 27 коп. = 64 162 грн. 28 коп.).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопромснаб» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що під час судового розгляду справи встановлено факт порушення трудових прав позивачки, а тому вона має право на стягнення компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яку суд першої інстанції, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, визначив у розмірі 3 000,00 грн.

Зменшуючи розмір судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу адвоката до 8 000,00 грн., та розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, суд першої інстанції виходив із того, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33 680,00 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Вирішуючи спір в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації за невикористану відпустку, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що в день звільнення позивачки розрахунок було зроблено не в повному обсязі, оскільки їй не було виплачено роботодавцем компенсацію за всі дні невикористаної відпустки за період 2003 року по 2016 років, а тому з ТОВ «Укртехнопромснаб» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсація за невикористану відпустку за 13 років за період роботи з 2003 року по 2016 років в сумі 64 162,28 грн., поклавши в основу висновку щодо розміру компенсації за невикористані відпустки, наданий позивачкою розрахунок вказаної заборгованості.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду у повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до вимог статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який рахується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що відповідно до вимог статті 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається, виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Згідно із пунктом 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Аналізуючи встановлені дійсні обставини справи та надані на їх підтвердження докази, з яких вбачається, що під час судового розгляду справи відповідач ТОВ «Укртехнопромснаб» не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при звільненні ОСОБА_1 з роботи їй була виплачена компенсація за невикористані відпустки за 13 років ( період з 2003 року по 2016 рік) роботи на підприємстві, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів апеляційного суду, дійшов обґрунтованого висновку про те, що таку компенсацію слід стягнути з ТОВ «Укртехнопромснаб» на користь позивачки .

Разом із тим, визначаючи розмір компенсації за невикористані щорічні основні відпустки за період роботи з 2003 року по 2016 рік в сумі 64 162,28 грн. із розрахунку 364 дні х 176 грн. 27 коп., суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розрахунок компенсації за невикористані відпустки повинен здійснюватись, виходячи із 28 днів щорічної відпустки.

Із наданих сторонами доказів та визнаних обставин, які були досліджені в судовому засіданні, вбачається, що під час судового розгляду справи позивачка підтвердила, що за відпрацьований робочий рік на підприємстві ТОВ «Укртехнопромснаб» вона мала право на щорічну основну відпустку тривалістю 24 календарних дні, про що міститься запис у протоколі судового засідання від 12 травня 2021 року (а.с. 145).

Саме на відповідну кількість 24 календарних днів щорічної основної відпустки розрахункового періоду за 2017, 2018, 2019 роки та 12 днів відпрацьованого періоду позивачкою на підприємстві у 2020 році помножену на середньоденну заробітну плату позивачки, що дорівнює 176,27 грн., відповідачем проведено та виплачено позивачці компенсацію за невикористані відпустки при звільненні.

Отже, під час судового розгляду справи знайшов підтвердження той факт, що тривалість щорічної основної відпустки працівника ОСОБА_1 становила 24 календарних дні.

Відповідно до положень частини 1 статті 82, частини 6 статті 263 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Однак суд першої інстанції, у порушення вимог 89, 263 ЦПК України, на зазначені положення закону та обставини справи належної уваги не звернув, доводів сторін у достатньому обсязі не перевірив, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення на користь позивачки компенсації за 364 дні ( 13 років х 28 днів) невикористаної відпустки.

З урахуванням встановлених обставин, проведених обчислень для виплати компенсації за невикористані позивачкою дні відпустки за 13 років ( період з 2003 року по 2016 рік) роботи на підприємстві, виходячи із 24 календарних дні щорічної основної відпустки, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що грошова компенсація за розрахунковий період становить 54 996,24 грн. (312 календарних днів невикористаної відпустки х 176,27 грн. середньоденна заробітна плата, яку працівник мав на час її проведення), яка підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопромснаб» на користь ОСОБА_1 . В цій частині доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не з`ясовані обставини щодо трудових відносин позивачки на підприємстві «Укртехнопромснаб» спростовуються сукупністю досліджених судом першої інстанції при розгляді справи доказів, з яких вбачається, що з 02 січня 2003 року до дня звільнення 07 липня 2020 року позивачка ОСОБА_1 працювала на підприємстві «Укртехнопромснаб». Реорганізація юридичної особи Закритого акціонерного товариства «Укртехнопромснаб» шляхом перетворення в Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртехнопромснаб» є процедурою при якій змінилась організаційно-правова форма підприємства з подальшим правонаступництвом. У випадках, зокрема, реорганізації підприємства (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується (частина 4 статті 36 КЗпП України), та в силу статті 108 ЦК України у разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції при розгляді справи не з`ясовані обставини щодо порядку обліку відпусток працівників у відповідача ТОВ «Укртехнопромснаб» та у його правопопередника (ЗАТ «Укртехнопромснаб»), порядку документального оформлення відпусток позивача, згідно з відомостями бухгалтерського та управлінського обліку у правопопередника відповідача та порядок розрахунку із позивачем при наданні щорічних відпусток, з огляду на таке.

Державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про відпустки» іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Як передбачено частиною 10, 11 статті 10 Закону України «Про відпустки» черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вести облік відпусток, що надаються працівникам (частина 12статті 10 Закону України «Про відпустки»).

Отже, обов`язок затвердження графіка відпусток і доведення його до відмова працівників, а також ведення обліку відпусток лежить на роботодавцеві.

Частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З викладених норм права вбачається, що кожна сторонами сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлених сторонами вимог (заперечень) та наданих ними доказів.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідач в суді не довів належними і допустимими доказами факт надання працівникові ОСОБА_1 щорічної основної відпустки, передбаченої законодавством, за період роботи з 2003 року по 2016 рік.

До того ж, як свідчать мотиви, викладені відповідачем у відповіді на претензію позивача щодо виплати грошової компенсацій за невикористану відпустку за період з 2003 року по 2016 рік, ТОВ «Укртехнопромснаб» (відповідач у справі) не заперечувало факт ненадання відпустки працівникові ОСОБА_1 за період з 2003 року по 2016 роки, підтвердило виплату компенсації за невикористані відпустки в межах загального строку позовної давності за останні три роки перед звільненням ОСОБА_1 , при цьому безпідставно поклавши вину щодо порушення трудових обов`язків, що проявилась в ухиленні, на думку, роботодавця в отриманні працівником невикористаної щорічної відпустки за період з 2003 року по 2016 роки, на позивача у справі ОСОБА_1 , не врахувавши, що до вказаних виплат не застосовується строк позовної давності.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопромснаб» задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині вирішених позовних вимог про стягнення невиплаченої компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 2003 року по 2016 рік змінити, виклавши абзац 2 резолютивної частини рішення в редакції даної постанови.

Апеляційна скарга не містить доводів в частині вирішених судом першої інстанції вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, а також в частині судових витрати, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, а тому колегія суддів перевіряє правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопромснаб».

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що при розгляді даної справи позивачкою ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви, розмір якого в частині вимог про стягнення невиплаченої компенсації за невикористану відпустку становить 840,80 грн.

Позовні вимоги у відповідній частині задоволено частково (85,71%), а тому понесені позивачкою та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у пропорційному розмірі до задоволених вимог у розмірі 720,64 грн. слід покласти на відповідача ТОВ «Укртехнопромснаб».

Сплачений відповідачем ТОВ «Укртехнопромснаб» судовий збір за подання апеляційної скарги про перегляд судового рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 травня 2021 року в частині вирішених вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку із розрахунку (840,80 грн. х 150%) у пропорційному розмірі до задоволених вимог апеляційної скарги (14,29 %), що складає розмір 180,22 грн. слід покласти на позивача.

Як передбачено частиною 10 статті 141 ЦПК України у випадку покладення судових витрат на обидві сторони суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

При застосуванні положення частини 10 статті 141 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду враховує, що при розподілі судових витрат на відповідача ТОВ «Укртехнопромснаб» покладено більшу суму судових витрат (судового збору), а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає різниця судових витрат (судового збору) у розмірі 540,42 грн. (720,64 грн. - 180,22 грн.), зі звільненням сторін у справі від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст.ст. 47,83,116 КЗпП України, ст.ст. 2,4,6,10,11 Закону України " Про відпустки" ст.ст. 2,12, 76,77,81,82,89,263,141,367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопромснаб» в особі директора Дубицького Олександра Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 травня 2021 року змінити, виклавши абзац 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопромснаб» ( ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 54 996,24 грн. компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 2003 року по 2016 рік, 3 000,00 грн. моральної шкоди, 540,42 грн. судового збору, 8 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 серпня 2021 року.

Головуючий: Судді: