Справа № 428/2060/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Корнєвої Ю.П.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сєвєродонецьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, -

ВСТАНОВИВ:

1. Позиції учасників справи, процесуальні дії

1.1. ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вони фактично постійно проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , та вели спільне господарство. З 2010 року заявник перебуває на пенсії та отримує мінімальну пенсію. ОСОБА_3 за життя отримував значно вищу пенсію, яка була постійним на основним джерелом існування подружжя. 04.02.2021 вона звернулася до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою для оформлення пенсії у зв`язку зі втратою годувальника, проте їй було відмовлено, оскільки не надано документів про перебування та утриманні. Таким чином, з метою оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника заявник звернулася до суду з даною заявою та просить встановити факт її перебування на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_3 .

1.2. Начальник Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області надала до суду письмові пояснення по справі, в яких вказала, що сам по собі факт отримання заявником доходу у меншому розмірі, ніж у її померлого чоловіка, не є підставою для задоволення заяви. Доказів про те, що чоловік заявника надавав їй допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, до суду не надано. Зареєстровані місця проживання заявника та її померлого чоловіка не співпадають, також не співпадають їх фактичні місця проживання. Розмір пенсії заявника перевищує прожитковий мінімум. Управління заперечує проти задоволення вимог ОСОБА_1 та просить відмовити у їх задоволенні.

1.3. У судовому засіданні заявник та її представник підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. Під час допиту за правилами допиту свідків заявник ОСОБА_1 пояснила, що з вересня 2013 року вона постійно проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 до часу його смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Пенсія її чоловіка була в три рази вищою за її пенсію, а тому саме за рахунок пенсії чоловіка вони в основному і жили.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи присутня не була, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

1.3. Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_4 пояснила, що заявник є її матір`ю. Наприкінці вересня 2013 року її мати уклала шлюб з ОСОБА_3 і з того часу заявник та її чоловік постійно проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 . Пенсія ОСОБА_3 була в три рази більшою за пенсію заявника, а тому основним джерелом бюджету сім`ї заявника та її чоловіка була пенсія ОСОБА_3 . Вона, ОСОБА_4 , майже кожного дня бувала в гостях у заявника та її чоловіка, підтримувала з ними тісне спілкування.

2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин

2.1. Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 27.09.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Антрацитівського міськрайонного управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 27.09.2013, про що зроблено відповідний актовий запис № 198. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно.

З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 14.02.2001 Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована з 27.01.1984 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 14.08.2004 Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований з 22.04.2004 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 24.04.2018 Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Антрацит Луганської області.

2.2. Згідно з копією довідки про доходи № 2065 3049 8700 1012, виданої 11.03.2020 Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області та отримує пенсію за віком, розмір якої за період з жовтня 2017 року по листопад 2018 року складав 1536,06 грн. щомісяця.

Відповідно до листа Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 23.03.2021, ОСОБА_3 знаходився на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі в м. Харкова та отримував пенсію, розмір якої з 31.10.2017 та по дату його смерті складав 6636,61 грн. щомісячно.

2.3. 04.02.2020 заявник звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області з заявою про перехід на пенсію у зв`язку зі втратою годувальника.

Відповідно до копії листа Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області №3345/02-22 від 12.02.2020 ОСОБА_1 повідомлено, що для переходу на пенсію у зв`язку з втратою годувальника необхідно надати повний пакет документів, у тому числі документ, який підтверджує факт перебування на утриманні померлого годувальника. Додатково повідомлено, що довідки внутрішньо переміщених осіб, акти обстеження матеріально-побутових умов, копії паспортів не є документами, які засвідчують факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї. Окрім того, в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_4 зазначено місце смерті м. Антрацит Луганської області, тобто територія, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

3. Релевантні джерела права

3.1. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

3.2. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається, зокрема, в разі смерті пенсіонера незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

3.3. Відповідно до п.п. 9 п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 із змінами та доповненнями, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

Згідно із п. 2.11 вищевказаного Порядку, за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

3.4. Згідно із ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

3.5. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

4. Оцінка доказів та аргументів сторін

4.1. Враховуючи вищевикладені письмові докази та показання свідків судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.09.2013, були зареєстровані за різними адресами в м. Антрацит, але разом фактично та постійно проживали за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, розмір пенсії померлого ОСОБА_3 в сумі 6636,61 грн. на місяць значно перевищував розмір пенсії ОСОБА_1 в сумі 1536,06 грн. на місяць (до часу смерті ОСОБА_3 у лютому 2018 року), і був основним та постійним джерелом засобів до існування ОСОБА_1 , яка була непрацездатним членом сім`ї у зв`язку із досягненням пенсійного віку.

Вказані обставини свідчать про те, що пенсія ОСОБА_3 була основним та постійним джерелом засобів до існування ОСОБА_1 .

Факт реєстрації заявника та її померлого чоловіка за різними адресами, а також факт реєстрації заявника в якості внутрішньо переміщеної особи в м. Сєвєродонецьку не свідчить про недоведення факту перебування заявника на утриманні.

По-перше, згідно із ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік не проживають спільно.

По-друге, показаннями свідків достовірно підтверджується, що заявник та її померлий чоловік фактично та постійно проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 .

По-третє, факт проживання заявника та її померлого чоловіка за вищевказаною адресою додатково, в сукупності з іншими доказами, підтверджується копією акту про фактичне проживання з померлою особою від 11.03.2021 № 14, який хоча і складений на тимчасово окупованій території України, проте береться судом до уваги.

Оцінюючи зміст та допустимість вищевказаного акту суд враховує, що стосовно непідконтрольних певній державі територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Отже, зміст вищевказаного акту береться судом до уваги та оцінюється в якості допустимого письмового доказу в сукупності з іншими доказами.

4.2. Суд звертає увагу на те, що заявник отримала від Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області лист, в якому зазначено, що ОСОБА_1 необхідно подати повний пакет документів, у тому числі, документ, що засвідчує факт перебування на утриманні померлого годувальника.

Отже, Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області вважає недоведеним факт перебування заявника на утриманні померлого чоловіка.

Пункт 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прямо вказує, що у разі неможливості надати документи, які перелічені у ньому, факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Вищевказані обставини підтверджують, що встановлення факту перебування заявника на утриманні чоловіка має юридичне значення для заявника і без встановлення цього факту заявник не зможе реалізувати своє право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Стосовно тверджень про те, що заявниця отримує пенсію, не нижчу за розмір прожиткового мінімуму, суд зазначає, що сам по собі факт отримання пенсії, який забезпечує прожитковий мінімум, не має правового значення для вирішення подібних спорів. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у справі № 210/343/19.

4.3. Суд вважає, що між учасниками цієї справи не виникло спору про право, з огляду на таке.

Системно проаналізувавши письмові пояснення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області та лист вказаного Управління від 12.02.2020, можливо дійти висновку, що доводи заінтересованої особи стосуються виключно недоведення заявником обставин, на які вона посилається в обґрунтування заявлених вимог, що не є по суті підтвердженням наявності спору про право.

При цьому необхідно ураховувати, що у кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору про право.

Право заявника на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника за умови надання відповідних документів (зокрема, документа про перебування члена сім`ї на утриманні або рішення суду про встановлення факту перебування на утриманні) Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області не заперечувало, що убачається із його листа від 12.02.2020. Разом із тим, саме по собі посилання вказаного Управління на існування між ним та заявником спору про право не може беззаперечно свідчити про наявність такого спору.

Аналогічний підхід до визначення того, чи існує між учасниками справи спір про право, застосовано Верховним Судом в постанові від 30 жовтня 2019 року по справі № 296/289/19.

4.4. Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із чим заява ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні підлягає задоволенню.

5. Розподіл судових витрат

5.1. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі вищенаведеної норми суд вважає, що судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання в якості ВПО: АДРЕСА_3 ) на утриманні її чоловіка ОСОБА_3 до 24 лютого 2018 року включно.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Б. Баронін