Провадження № 2/760/8237/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Фареник А.О.

позивача- ОСОБА_1

представника відповідача- ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач у серпні 2020 року звернувся до суду і просить:

- стягнути з відповідача різницю між сумою оцінки 230 801, 00 дол. США квартири АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві власності і на яку було звернуто стягнення, та сумою його боргу перед відповідачем у розмірі 37 092, 00 дол. США, що становить 193 709, 00 доларів США, і за середнім курсом на 03 серпня 2020 року становить 5 375 424, 75 гр.;

- стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання 2196 днів у розмірі 34 937,83 дол. США, що середнім курсом на 03 серпня 2020 року становить 969 524,78 гр.

Посилається в позові на те, що 28 січня 2011 року між ним та відповідачем, від імені якого діяв представник ОСОБА_4 , був укладений договір позики, за умовами якого він отримав у позику 121 000, 00 дол. США, що на час укладення договору було еквівалентно 968 000, 00 гр.

Того ж дня в забезпечення виконання зобов`язання по договору позики був укладений договір іпотеки квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Вказана квартира належала йому на праві приватної власності на підставі договору дарування від 26 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літош В.П. за реєстровим № 8041.

07 жовтня 2014 року за заявою представника відповідача було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на квартиру за відповідачем.

19 листопада 2015 року він звернувся до суду з позовом про скасування державної реєстрації та визнання права власності на зазначену квартиру за ним.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року позов був задоволений.

Зустрічний позов про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 , яка діяла в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 , про визнання недійсним правочину щодо набуття права власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування запису про державну реєстрацію права власності задоволено частково.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу та скасовано запис про державну реєстрацію права власності на квартиру.

Визнано право власності на квартиру за ним.

Стягнуто з нього на користь відповідача основну суму боргу за договором позики в розмірі 971 068, 56 гр., що станом на 12 червня 2018 року було еквівалентно 37 092, 00 дол. США.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року скасовано та ухвалено нове, яким у позові було відмовлено.

Постановою Верховного суду від 24 червня 2020 року постанову Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року залишено без змін.

За вказаними судовими рішеннями вартість спірної квартири, відповідно до висновку консалтингової фірми »Зорі України», становить 230 801, 00 дол. США.

Ринкова вартість в цьому висновку визначена для розрахунку банківської застави.

Постановою апеляційної інстанції встановлено, що залишок непогашеної заборгованості у нього перед відповідачем станом на 03 липня 2013 року і на день розгляду справи складає 296 736,00 гр. гр., що є еквівалентом 37 092, 00 дол. США .

В зв`язку з цим вважає, що відповідно до ст.37 Закону України « про іпотеку» відповідач має сплатити йому різницю між сумою оцінки квартири в розмірі 230 801, 00 дол. США, на яку було звернуто стягнення, за вирахуванням суми його боргу у розмірі 37 092, 00 дол. США, що становить 193 709, 00 дол. США, а за середнім курсом на 03 серпня 2020 року становить 5 375 424, 75 гр.

Крім того, просить стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання 2196 днів у розмірі 34 937,83 дол. США, що середнім курсом на 03 серпня 2020 року становить 969 524,78 гр.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Заочним рішенням суду від 27 січня 2021року позову був задоволений.

Ухвалою суду від 03 червня 2021 року за заявою відповідача заочне рішення було переглянуто, а справа призначена до судового розгляду.

15 червня 2021 року представник відповідача подав відзив на позов, яким проти позову заперечує.

Зазначив, що відповідно до ст.37 Закону України « Про іпотеку» позивач, як іпотекодавець, має право на отримання відшкодування вартості предмета іпотеки в розмірі, що перевищує 90% вартості на момент набуття права власності на неї.

Рішенням Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року було встановлено, що за укладеним з позивачем договором позики від 28 січня 2011 року сума боргу останнього становить 37 092, 00 дол. США, що станом на 12 червня 2018 року еквівалентно 971 068, 56 гр., 3% річних - 143 496, 45 гр., неустойка - 100 000. 00 гр.

Тобто, загальна сума боргу позивача перед відповідачем становить 1 214 565, 01 гр.

Вартість предмета іпотеки при задоволенні вимог іпотекодержателя в порядку ст.37 Закону України « Про іпотеку» визначається станом на момент набуття права власності на неї.

Відповідач набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 07 жовтня 2014 року.

Оціночна вартість квартири, відповідно до Звіту про оцінку майна, здійсненого оцінювачем ОСОБА_7 , станом на 07 жовтня 2014 року становить 576 300, 00 гр.

З урахуванням цього, виходячи з суми боргу позивача перед відповідачем, у позивача відсутні підстави для стягнення перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки.

Вважає також, що наданий позивачем висновок консалтингової фірми »Зорі України» від 27 грудня 2010 рок не може братися до уваги, так як даний висновок готувався для іншої мети і не відповідає ст.37 Закону України « Про іпотеку».

Подав заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що відповідач набув право власності на квартиру 07 жовтня 2014 року і саме з цієї дати почався перебіг строку для звернення позивача до суду.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду 03 серпня 2020 року, такий строк є таким, що сплинув.

З урахуванням цього, просить відмовити в позові.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Стаття 546 ЦК України встановлює види забезпечення виконання зобов`язання та зазначає, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 586 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернуто стягнення.

За змістом ч. 2 ст. 583 ЦК заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Судом встановлено, що 28 січня 2011 року між позивачем та відповідачем, від імені якого діяв ОСОБА_4 , був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач отримав позику у розмірі 121 000, 00 дол. США.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики був укладений договір іпотеки квартири за адресою АДРЕСА_1 , власником якої був позивач.

07 жовтня 2014 року, в зв`язку з порушенням позивачем умов договору позики, за заявою представника відповідача ОСОБА_4 було звернуто стягнення на спірну квартиру, як предмет іпотеки, та було зареєстровано право власності відповідача на неї.

19 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про скасування державної реєстрації права власності відповідача на спірну квартиру та визнання за ним права власності на неї.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року позов був задоволений.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності відповідача на квартиру та визнано за ним право власності на спірну квартиру.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року скасовано та ухвалено нове, яким у позові відмовлено.

Постановою Верховного суду України від 24 червня 2020 року постанову Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року залишено без змін.

Постановою Київського апеляційного суду встановлено, що сума неповернутої позивачем позики становить 296 736. 00 гр., що еквівалентно 37 092, 00 дол. США.

Дані обставини сторонами в судовому засіданні не спростовуються.

/ а.с. 6 - 36 /

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, залишок боргу позивача перед відповідачем є встановленим і доведенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст.33 Закону України « Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За правилами ч.ч.1, 3 ст.36 Закону України « Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно з ч.1,3 ст.37 даного Закону правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Звертаючись до суду, вартість квартири позивач обґрунтовує рішенням Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року.

Вважає, що вказаним рішенням встановлений преюдиційний факт, а саме вартість квартири в розмірі 230 801, 00 дол. США згідно висновку консалтингової фірми «Зорі України».

З урахуванням цього вважає, що відповідач у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки зобов`язаний повернути йому різницю між цією сумою та залишком боргу в сумі 193 709, 00 дол. США, а також 3% річних/ 230, 801.00 - 37 092, 00 = 193 709, 00 /.

Зі змісту постанови Київського апеляційного суду відвід 09 квітня 2019 року вбачається, що апеляційною інстанцією було констатовано факт наявності в матеріалах справи Звіту про оцінку квартири консалтингової фірми «Зорі України» в розмірі 230 801, 00 дол. США, яка визначалася для розрахунку банківської застави, а також висновку про оцінку квартири оцінювача ОСОБА_8 від 04 грудня 2015 року, наданого відповідачем, згідно з яким вартість квартири становила 24 968, 00 доларів США.

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 07 жовтня 2014 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_7 , вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 07 жовтня 2014 року становила 576 300, 00 гр.

/ т. 2, а.с. 24 - 58 /

Заперечуючи проти вказаного Звіту та оцінки квартири позивач посилається на те, що даний Звіт є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом, оскільки при його складанні порушено ст.9 Закону України « Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а також ст.51 постанови Кабінету Міністрів України №1440 від 10 вересня 2003 року « Про затвердження Національного стандарту №1 Загальних засад оцінки майна і майнових прав».

В Звіті відсутнє описання та аргументація приведених висновків, не приведено опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації при проведенні оцінки.

Крім того, звернув увагу на ту обставину, що під час розгляду спорів з відповідачем з момент набуття ним права власності на квартиру вказаний Звіт ніяким чином не фігурував, в апеляційній інстанції відповідач залучав Звіт за 2015 рок.

Виходячи з цього вважає єдиним та належним допустимим доказом вартості квартири Звіт консалтингової фірми «Зорі України», яким визначено вартість квартири в сумі 230 801, 00 дол. США.

Представник відповідача, провівши аналіз наданого ним Звіту, заперечував проти тверджень позивача в цій частині, вважає, що Звіт про оцінку квартири відповідає нормативно-правовим актам, які пред`являються нормативними актами при проведенні оцінки.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 32/21 від 27 липня 2021 року ТОВ» Центр судових експертиз «Норма» за результатами аналізу наданого на дослідження Звіту про оцінку трикімнатної квартири загальною площею 98, 3 кв.м., житловою площею 59, 6 кв.м. по АДРЕСА_3 , виконаного оцінювачем ОСОБА_7 07 жовтня 2014 року встановлено, що відповідно до п.67 Національного стандарту »Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10 вересня 2003 року, вказаний Звіт можна класифікувати як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та не може бути використаний.

/ т. 2, а.с.86 - 106 /

Заперечуючи проти цієї оцінки, позивач також посилається на те, що Звіту оцінювача ОСОБА_7 від 07 жовтня 2014 року не існувало на момент переходу права власності на квартиру до відповідача.

Це підтверджується наданою ним копією реєстраційної справи на квартиру в межах іншої справи по спору між сторонами, наданою суду відповідно до ухвали суду, з якої вбачається, що при подачі заяви 23 вересня 2014 року про державну реєстрацію права власності на квартиру представником відповідача до заяви висновок про оцінку квартири в Реєстраційну службу не подавався.

Суд звертає увагу, що надані документи позивачем, у порушення вимог ст.95 ЦПК України, власноручним підписом, як і будь-яким іншим чином, не засвідчені.

Однак їх достовірність представником відповідача в судовому засіданні не спростовувалася, а тому вони приймаються судом.

/ т.2, а.с. 107 - 142 /

При вирішенні спору сторонами в судовому засіданні використовується дві оцінки спірної квартири: 230 801, 00 дол. США консалтингової фірми «Зорі України» та 576 300, 00 гр. оцінювача ОСОБА_7

/ т.2, а.с. 24 - 58; 144 - 190 /

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Позивач при вирішенні спору в обґрунтування вартості квартири посилається на Звіт консалтингової фірми «Зорі України», яким визначено вартість квартири в сумі 230 801, 00 дол. США.

Вважає, що вартість квартири в такому розмірі встановлена рішенням Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року, яке має преюдиційне значення при вирішенні даного спору в цій частині, а тому, з його точки зору, інша вартість квартири ним не повинна доводитися.

Суд не може погодитися з зайнятою позивачем позицією з цього приводу, виходячи з наступного.

Зі Звіту консалтингової фірми «Зорі України» вбачається, що оцінка проводилася станом на 27 грудня 2010 року для визначення банківської застави.

Статтею 37 Закону України « Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Таким чином, Звіт консалтингової фірми «Зорі України» від 27 грудня 2010 року для розрахунку банківської застави не може застосовуватися при визначенні вартості квартири при переході права власності як на предмет іпотеки в порядку ст.37 Закону України « Про іпотеку».

Крім того, суд зважає на те, що визначена Звітом вартість квартири в рішенні Київського апеляційного суду приводилися в контексті вимог відповідача до позивача про стягнення залишку боргу за договором позики, а не вартості квартири, тим більше станом на момент переходу права власності на квартиру до відповідача.

Що стосується Звіту оцінювача ОСОБА_7 , суд вважає, виходячи з розміру та технічних характеристик спірної квартири, що визначена в Звіті оцінка квартири є сумнівною.

Відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі №752/23412/18 від 19 травня 2021 року, справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Верховний Суд зауважує, що реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

В свою чергу, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Питання визначення вартості спірної квартири саме на момент переходу права власності на неї, як того вимагає ст.37 Закону України « Про іпотеку»,було предметом обговорення на кожному судовому засіданні після перегляду заочного рішення в справі та надання відповідачем Звіту про оцінку від 07 жовтня 2014 року, який оспорюється позивачем.

Не дивлячись на це, жодна із сторін питання про призначення експертизи перед судом з метою спростування розбіжностей у вартості квартири, не порушувала.

В зв`язку з цим 17 серпня 2021року суд за власною ініціативою, виконуючи вимоги ч.5 ст.12 ЦПК України, поставив на обговорення сторін питання про призначення судової будівельно-технічної експертизи на предмет визначення вартості квартири.

Обидві сторони, наполягаючи на наданих ними доказах у цій частині, відмовилися від проведення експертизи, наполягаючи на вартості, якою керувалася кожна з них.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням цього та викладеного вище, ненадання сторонами доказів вартості спірної квартири станом на момент переходу права власності на неї до відповідача, які б відповідали вимогам ст.ст.76-80 ЦПК України, відмови сторін від проведення експертизи на предмет визначення її вартості, запропонованої судом, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 546, 548, 583, 586, 1046 ЦК України, ст.ст.33,36,37,39 Закону України « Про іпотеку», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 102, 106, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-288 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 27 серпня 2021 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва