Справа № 192/294/21
Провадження № 2/192/338/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Щербини Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Канівець Ю. М.,
позивачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення 7 809 гривень 00 копійок завданої матеріальної шкоди та моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень 00 копійок внаслідок залиття квартири.
На обґрунтування позову зазначає, що вона є співвласницею квартири АДРЕСА_1 , а 27 грудня 2020 року з вини ОСОБА_2 , який мешкає поверхом вище, було залито її квартиру. Зазначає, що найбільше постраждала кухня. До залиття квартири в ній був проведений капітальний та дорогий ремонт, а на даний час кухня потребує нового ремонту. Позивачка посилається в позові на те, що факт вини відповідача в залитті квартири підтверджується Актами обстеження житлового приміщення від 28 грудня 2020 року, від 12 січня 2021 року та висновком Солонянського ВП від 28 грудня 2020 року. Розмір завданої матеріальної шкоди складається з витрат, які здійснювалися під час ремонту кухні, а розмір моральних страждань позивачка оцінює в 10 000 гривень, оскільки добровільно відшкодувати шкоду відповідач відмовляється.
У судовому засіданні ОСОБА_1 свій позов підтримала, просила його задовольнити. Пояснила суду, що вона разом з третіми особами, які залучені до участі у справі, є співвласницею квартири АДРЕСА_1 , а 27 грудня 2020 року вона перебувала вдома та готувалася до весілля свого старшого сина, яке повинно було відбутися на наступний день. Приблизно о 10 годині 10 хвилин, під час готування хлібу, вона помітила що по вікнам в кухні тече вода. Спочатку позивачка подумала, що хтось з сусідів миє вікна, а потім зрозуміла, що відбувається затоплення її квартири з поверху вище. Тоді позивачка побігла до сусіда, який мешкає поверхом вище, стала стукати йому в двері, на що він відчинив двері, проте не допустив її до квартири та відштовхнув позивачку і зачинив двері. У зв`язку з цим позивачка вимушена була викликати поліцію, та чула як у квартирі поверхом вище збирали воду, рухали меблі, тобто намагалися ліквідувати потоп. Після такого затоплення вона не може жити покійно, оскільки весь час переживає за електрику, яка знаходиться під гіпсокартоном на кухні. Ремонті роботи після затоплення вона не здійснювала, візуально все залишилося на своїх місцях, а фіранку вона випрала та повісила на вікно, все прибрала. Проте вважає, що відповідач повинен сплатити їй вартість будівельних матеріалів, які вона витратила на ремонт кухні, в тому числі і вартість фіранки, оскільки вона відчула стрес під час затоплення квартири, а також враховуючи те, що відповідач не в перший раз затоплює її квартиру просила суд покарати його за це. Також вважала що 10 000 гривень є достатньою сумою для відшкодування завданої їй моральної шкоди, оскільки вона втратила спокій через неодноразові затоплення квартири саме відповідачем, який ніяк не реагує на її зауваження.
Відповідач ОСОБА_2 , який про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав (а.с.32,79).
Треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися. Згідно поданих заяв просили розглянути справу за їх відсутності (а.с.69,75,77).
Ухвалою від 13 квітня 2021 року судом постановлено здійснювати розгляд справи в заочному порядку.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що він мешкає в одному з позивачкою під`їзді та йому особисто відомо, що наприкінці грудня 2020 року сталося залиття її квартири з квартири, що розташована поверхом вище. В той день позивачка зателефонувала до нього та попросила про допомогу у зв`язку з залиттям квартири. Коли він прийшов до квартири, то побачив, як вода текла по стелі, вікнам, стіні. На даний час ніяких пошкоджень після залиття кватири немає, а він особисто бачив стан квартири за день до судового засідання. Також йому відомо, що після залиття квартири позивачка не здійснювала будь-які ремонті роботи та нічого не відновлювала.
Вислухавши пояснення позивачки та свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом приватизації Солонянської селищної ради 23 грудня 2006 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності по ј частці належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 45).
З дослідженого судом Акту обстеження житлово-побутових умов квартири АДРЕСА_1 від 28 грудня 2020 року, складеного депутатом селищної ради по виборчому округу № 1 ОСОБА_7 з`ясовано, що останнім 27 грудня 2020 року був встановлений факт затоплення кухні у вказаній квартирі сусідом з кв. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , та при візуальному обстеженні було встановлено, що пошкоджена стеля та стіни кухні, у зв`язку з чим виникає необхідність проведення ремонтних робіт заново (а.с.49).
Згідно Акту обстеження житлового приміщення від 12 січня 2021 року, складеного інженером технічного нагляду Стовповським В. І. та в.о. директора КП «Солонянський житлокомунсервіс» ОСОБА_8 в присутності мешканки кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , сталося затоплення квартири по вині мешканців квартири АДРЕСА_3 , власником якої являється ОСОБА_2 (а.с.48). В Акті зазначено,що обстеження проводилося для вирішення питання про компенсацію матеріальних збитків внаслідок затоплення.
З повідомлення Т.в.о. начальника Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області В. Білокриницького від 30 грудня 2020 року встановлено, що за фактом звернення позивачки до Солонянського ВП з приводу затоплення квартири сусідом, було проведено перевірку, за результатами якої матеріали списано до справи ВП у зв`язку з відсутністю складу кримінального чи адміністративного правопорушення, та наданий відповідний висновок від 28 грудня 2020 року (а.с.50,51).
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Оцінюючи надані докази, суд зазначає, що загальна підстава відповідальності за завдану майнову шкоду передбачена нормами ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Крім того, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).
Для настання деліктної відповідальності за ст. 1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.
Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.»
На підтвердження наявності вини відповідача ОСОБА_2 у залитті квартири і відповідно завдання цим матеріальної шкоди, позивачка посилається на наявність Акту обстеження житлового приміщення від 12 січня 2021 року та Акту обстеження житлово-побутових від 28 грудня 2020 року. У даних актах зазначено, що залиття відбулось мешканцями квартири АДРЕСА_4 , що належить відповідачу, без зазначення дати і часу такого залиття. Також з наданих суду Актів не вбачається ані дати затоплення квартири, ані номера квартири, яку затопило. Крім того не зазначено перелік будь-яких пошкоджень, які сталися внаслідок такого затоплення. Крім того, доказів того, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 або мешкає в ній позивачкою суду не надані. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою не може свідчити про його безпосереднє проживання в даній квартирі.
Тому суд вважає, що вказані Акти не є належним та допустимими доказами завдання позивачці шкоди внаслідок затоплення квартири. Надаючи оцінку таким доказам у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд дійшов висновку, що у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами та встановленими судом обставинами справи, відповідні Акти не є достатніми та достовірними доказами вини відповідача у залитті квартири позивачки.
Суд зазначає, що відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року N 76 у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Досліджений судом Акт від 12 січня 2021 року не відповідає вимогам, викладеним у вказаних Правилах, оскільки в ньому не зазначені: прізвище, ім`я, по батькові власника квартири, що зазнала шкоди, поверх, на якому розташована квартира та форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість). Відсутній висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Крім того, у вказаному акті не зафіксовано відомості щодо винної сторони, як і будь-які дані про осіб з боку винної сторони, присутніх при складанні акта. Цей акт складений через 16 днів від імовірного затоплення, проте в ньому не зазначено навіть дату затоплення квартири. Акт складено за відсутності самого відповідача, що позбавило його можливості подання доказів на його спростування.
Суд також вважає, що позивачкою не надано доказів, що залиття квартири відбулось з вини саме відповідача, і як наслідок, на нього має бути покладена відповідальність за спричинену шкоду, оскільки Акт про залиття не відповідає вимогам «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом №76 від 17.05.2005 року, у зв`язку з чим не може бути належним та достатнім доказом в обґрунтування заявлених вимог. Також позивачка не надала доказів стосовно того, хто є власником квартири, яка розташована поверхом вище її квартири, хто там мешкає, та що залиття сталося з вини мешканців саме цієї квартири.
Суд зазначає, що ані у вказаному Акті, ані з пояснень самої позивачки та свідка ОСОБА_9 , ані з доказів по справі не з`ясовано де саме сталося залиття квартири позивачки та з якої причини, а також не визначено винну особу. Разом з тим, враховуючи положення ч.7 ст.81 ЦПК України, суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.
Враховуючи показання самої позивачки, яка в судовому засіданні пояснила, що після затоплення її квартири стан кухні не змінився, ремонті роботи вона не виконувала, та навіть фіранку після прання знову використовує за її призначенням, суд вважає, що завдання матеріальних збитків на суму 7 809 гривень не доведено. Крім того, позивачка посилалася на те, що вказану суму вона витратила саме на проведення ремонтних робіт до залиття квартири. Тобто 7 809 гривень були витрачені не після залиття квартири, оскільки після 27 грудня 2020 року будь-які ремонтні роботи не проводилися, а стан ремонту на кухні не змінився.
Суд враховує те, що матеріалами справи підтверджено використання під час ремонту на кухні позивачки вологостійкого гіпсокартону (а.с.52), що не заперечувала і сама позивачка. Вказане на думку суду свідчить про те, що ремонт був виконаний якісними матеріалами, які не зазнають шкоди від дії вологи. Тому посилання позивачки на те, що вона не знає який стан гіпоскартону під кахелем не приймаються судом з огляду на те, що відповідні експертні дослідження не були проведені, а використані будівельні матеріали є вологостійкими.
Також суд враховує те, що позивачкою на підтвердження завданої шкоди не надано належних та допустимих доказів, оскільки товарні чеки 26 червня 2017 року та від 27 травня 2020 року на суму 7 809 гривень (а.с.52) є доказами затрат, які були понесені до затоплення квартири, а не після цього. Крім того, з вказаних товарних чеків неможливо встановити хто поніс такі витрати та для якого об`єкта. Докази про те, які ремонті роботи слід провести після затоплення квартири та їх вартість суду не надані, а з показань свідка та пояснень самої позивачки судом з`ясовано, що стан кухні після затоплення 27 грудня 2020 року не змінився, не потребує виконання ремонту.
Оцінивши надані позивачкою на підтвердження своїх вимог докази, виходячи з критеріїв розумності та справедливості, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.
Оскільки позивачкою не доведений факт завдання матеріальних збитків саме відповідачем внаслідок залиття квартири, тому суд вважає, що і підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди також відсутні.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати по справі покладаються на позивачку.
Керуючись ст. ст.10,11,60,209,212-215,218, 259, 264-265, 268, 280-289 ЦПК України,- суд
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Судові витрати по справі віднести за рахунок позивачки.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складене 19 квітня 2021 року.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина