Справа № 175/3337/21-ц
Провадження № 2/175/1010/21
У Х В А Л А

25 серпня 2021 року суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянська Ж.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Кудрявцева Т.М. про визнання права сумісної власності подружжя, визнання договору купівлі-продажу домоволодіння частково недійсним із переведенням прав і обов`язків покупця, визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Кудрявцева Т.М. про визнання права сумісної власності подружжя, визнання договору купівлі-продажу домоволодіння частково недійсним із переведенням прав і обов`язків покупця, визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про відстрочення сплати судового збору, заява мотивована тим, що позивач на час подачі позову не має змоги визначити дійсну вартість спірного майна.

Підстави відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати встановленні ст. 136 ЦПК України. Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».

Зі змісту ст. 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, відстрочення, розстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору можливе виключно за наявності відповідних підстав і є правом, а не обов`язком суду. Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах, так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (п. 59 рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»)). Вимога про сплату державного є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Як вбачається з матеріалів заяви про відстрочення сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, позивач не посилається на жодну з підстав визначених у Законі України «Про судовий збір», також позивачем не надано доказів неможливості проведення експертизи щодо визначення вартості майна.

Згідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10(зі змінами та доповненнями від 25.09.2015 року) встановлено, що при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI), а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

На підставі вищевикладеного, зазначені ОСОБА_1 підстави для відстрочення сплати судового збору при зверненні до суду з позовом слід визнати необґрунтованими, та такими що не відповідають вимогам закону. Отже, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору при зверненні до суду з позовом відмовити.

Керуючись ст. 136 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Кудрявцева Т.М. про визнання права сумісної власності подружжя, визнання договору купівлі-продажу домоволодіння частково недійсним із переведенням прав і обов`язків покупця, визнання недійсним договору купівлі-продажу - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Озерянська Ж.М.