Справа № 354/756/19
Провадження № 22-ц/4808/1746/21
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Яремчанського міського суду, ухвалене головуючою суддею Остап`юк М.В. 14 липня 2021 року, у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 18 вересня 2013 року сторонами шляхом підписання заяви-анкети укладено договір надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які отримані ним для ознайомлення в письмовій формі, складає між ними договір. При цьому сторони керувались частиною 1 статті 634 ЦК України, яка визначає умови укладення договорів приєднання. Банком було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який в подальшому збільшився до 2 000,00 грн та в повному обсязі виконано свої зобов`язання з надання банківських послуг. Натомість ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, в зв`язку з чим станом на 15 липня 2019 року утворилася заборгованість в розмірі 11 723,89 грн, з яких 494,94 грн за тілом кредиту, 2511,26 грн за простроченим тілом кредиту, 5933,22 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 1750,00 грн нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 534,47 грн штраф (процентна складова). З цих підстав АТ просило задовольнити позов.

Рішенням Яремчанського міського суду від 14 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу.

Вказує, що при вирішенні даного спору суд не врахував, що між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом позичальника на анкеті-заяві від 18 вересня 2013 року. При цьому частину цього договору складають також Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи Банку, редакція яких станом на час підписання договору додана до позовної заяви. На підставі договору ОСОБА_1 було видано кредитну картку строком дії до кінця липня 2017 року, яку після закінчення строку дії перевипущено. Оскільки відповідача було ідентифіковано 18 вересня 2013 року при перевипуску карти підписання нової заяви не було необхідним.

Суд не оцінив належним чином виписку про рух коштів, в якій відображені всі операції зі зняття та використання коштів. Разом з тим виписка по картковому рахунку є первинним документом та належним доказом на підтвердження заборгованості відповідача Розрахунок заборгованості не спростований, доказів повернення кредиту матеріали справи не містять, а отже місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3006,20 грн.

Крім того, сторони погодили порядок нарахування неустойки в тарифах, Умовах та правилах надання банківських послуг, а тому вимоги банку в цій частині теж повинні бути задоволені Зазначені докази відповідачем не спростовано, що є його, а не суду, процесуальним обов`язком.

З огляду на вищенаведене банк просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву не скористався, хоча як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копії ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та апеляційної скарги отримано ним 20 листопада 2021 року.

У судове засідання сторони не з`явилися, хоча про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення рекомендованої та електронної кореспонденції.

Від представника АТ КБ «ПриватБанк» Рокетської С.В. у день судового засідання надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з посиленням обмежувальних заходів на території регіонів, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Разом з тим, відповідно до рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 06 грудня 2021 року в Івано-Франківській області скасований червоний рівень епіднебезпеки та з 07 грудня 2021 року в області запроваджений менш жорсткий жовтий рівень.

Правом на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами зали суду апелянт у визначений статтею 212 ЦПК України строк не скористався.

Відтак, враховуючи вищенаведене, необхідність дотримання судом строків розгляду справи, добросовісного користування сторонами своїми правами, що передбачає обов`язок цікавитися рухом справи тощо, апеляційний суд відповідно до положень статті 372 ЦПК України не вбачає перешкод розглядові справи у відсутності сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для стягнення з відповідача кредитної заборгованості за користування кредитом за кредитним договором б/н від 18 вереся 2013 року відсутні, у зв`язку з не доведенням належними доказами факту підписання заяви б/н від 18 вересня 2013 року та отримання відповідачем кредитних коштів саме в рамках вказаного договору.

З таким висновом суду колегія судді не погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи 18 вересня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (переіменоване на АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 шляхом підписання останнім заяви укладено кредитний договір б/н, за умовами якого надано кредит на платіжну картку.

У заяві зазначено, що позичальник згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. А також, що він ознайомився і погодився з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку, які були надані у письмовому вигляді (а.с. 8).

Колегія звертає увагу, що ОСОБА_1 на час підписання анкети-заяви був неповнолітнім. Разом з тим, договір кредиту є дійсним та ніким не оспорений, а перевипуск карток, збільшення кредитного ліміту до 2000,00 грн і нарахування заборгованості відбулось після досягнення відповідачем повноліття.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги стягнення заборгованості за кредитним договором, крім самого розрахунку заборгованості, посилався на Тарифи банку і Умови та правила надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору. Також покликався на те, що в анкеті-заяві відображено, що відповідачка погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, що свідчить про укладення договору приєднання. До позовної заяви долучено витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг, які позичальником не підписані.

Встановлено, що банком 08 листопада 2017 року збільшено кредитний ліміт за кредитним договором до 2 000,00 грн. Цього ж дня ОСОБА_1 у відділенні банку отримав готівкові кошти у вказаній сумі, що вбачається з виписки по картковому рахунку (а.с. 66-67).

Як вбачається з довідки банку з часу укладення договору в користуванні ОСОБА_1 знаходилось 3 платіжні картки: № НОМЕР_1 від 18 вересня 2013 року строком дії до кінця червня 2017 року, № НОМЕР_2 від 10 жовтня 2017 року строком дії до кінця травня 2021 року та 889308 від 08 листопада 2017 року строком дії до кінця травня 2021 року (а.с. 69).

Згідно наданого позивачем розрахунку загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 15 липня 2019 року складала 11 723,89 грн, з яких 494,94 грн за тілом кредиту, 2511,26 грн за простроченим тілом кредиту, 5933,22 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 1750,00 грн нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 534,47 грн штраф (процентна складова) (а.с. 6-7).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).Частиною другою цієї статті передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Статтею 634 цього Кодексу договором приєднання визначено договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Укладений між сторонами кредитний договір складається із заяви позичальника від 18 вересня 2013 року, яка містить анкетні дані відповідача та його контактну інформацію.

Натомість надані Банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не підтверджують погодження сторонами умов кредитування, оскільки не підписані позичальником і не є складовими кредитного договору.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 03 липня 2019 року ( справа №342/180/17), Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Разом з тим АТ «КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач користувався картковим рахунком та кредитними коштами.

Сума заборгованості позичальника по тілу кредиту відображена у наданих банком розрахунках.

Відмовляючи в позові, суд не дослідив та не надав оцінку наданим банком доказам про те, що відповідач здійснив активацію кредитної картки, знімав кредитні кошти, частково погашав заборгованість за договором, користувався кредитними коштами з власною ініціативи, звертався до банку для перевипущення кредитної картки у зв`язку із закінченням строку дії картки, що підтверджується наданими довідками та випискою по особовому рахунку відповідача (а. с. 66-69).

Крім того, відповідно до основних засад цивільного судочинства - змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, в якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач. При цьому, суд не обґрунтували свої висновки про те, чим спростовується твердження банка, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, якщо він сам це не спростовує, будучи належним чином повідомленим про дату судового засідання і не з`явившись до суду.

Про те, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами, Верховний Суд зазначав неодноразово (постанова від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, провадження № 61-9618 св 19; від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, провадження № 61-3689 св 21 та інших).

Колегія суддів враховує, що відповідачем отримано 2082,93 грн кредитних коштів, а фактично погашено106,00 грн, тому є обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 1976,93 грн.

Приймаючи до уваги те, що фактично кредитні кошти згідно зазначеного обсягу кредитних зобов`язань позичальником отримано, що свідчить про погодження ним дій банку щодо умов кредитування в цій частині, суд не вбачає підстав для відмови у стягненні суми заборгованості по тілу кредиту в межах кредитного ліміту в розмірі 2 000,00 грн. А тому в цій частині позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в іншій частині, то колегія суддів виходить з наступного.

Встановлено, що пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути пеню та штрафи.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Як і того, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати штрафних санкцій, у зазначеному в цих документах (доданих банком до позовної заяви) розмірах і порядках нарахування.

Тому, на думку колегії суддів, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 банком було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які позивач вважав узгодженими.

На думку колегії суддів, сам по собі розрахунок заборгованості не є підтвердженням наявності заборгованості по пені та штрафах, оскільки з наданих документів не вбачається, які тарифи застосовувалися при нарахуванні цієї заборгованості.

Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог банку у вказаній частині немає.

Таким чином, рішення суду необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1976,93 грн грн заборгованості за тілом кредиту. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Згідно частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, суд дійшов висновку про стягнення на користь банку кредитної заборгованості в розмірі 1976,93 грн, задовольнивши тим самим 16,86 % позовних вимог.

А отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» належить стягнути сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог: за подання позовної заяви в розмірі 323,88 грн (1921 грн х 16,86%) та апеляційної скарги в розмірі 485,82 грн (2 881,5 грн х 16,86%).

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона відноситься до малозначних справ в силу закону. А тому ухвалене в ній судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Яремчанського міського суду від 14 липня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в ) 1976,93 грн заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором №б/н від 18 вересня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в ) судові витрати в розмірі 323,88 грн, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, та 485,82 грн - у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, а всього 809,70 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 14 грудня 2021 року