Справа № 433/296/21
Провадження № 22-ц/810/625/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Кострицького В.В.

суддів: Назарової М.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Луганського апеляційного суду за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Троїцького районного суду Луганської області від 14 червня 2021 року (постановлену у складі судді Певної О.С.) у приміщенні того ж суду за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Короткий зміст клопотання

03 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Троїцького районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свою заяву позивач наголошував, що місцем виконання договору позики є АДРЕСА_1 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 14 червня 2021 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості передано на розгляд Сватівському районному суду Луганської області.

Мотивуючи таку ухвалу тим, що предметом позову у даному спорі є вимога саме про стягнення заборгованості. Спір про стягнення заборгованості безпосередньо не пов`язаний з місцем виконання угоди, оскільки предметом спору є вимога про стягнення коштів, а не спір про надання послуг за вказаною в договорі адресою. Зобов`язання за даним договором не є такими, які належить, через їх особливість, виконувати тільки в певному місці. Враховуючи викладене та те, що особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування положення ч. 8 ст. 28 ЦПК України та необхідність визначення підсудності за загальними правилами. Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. В позові позивач зазначає, що місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є: АДРЕСА_2 . При цьому, в договорі позики від 25.07.2019 зазначено, що адресою реєстрації ОСОБА_2 є: АДРЕСА_3 , що територіально відноситься до Ленінського району м. Луганська. Крім того, сам позивач проживає за адресою: АДРЕСА_4 , та згідно договору позики від 25.07.2019, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 . Однак, матеріали справи не містять копії паспорту позивача та відповідача, що позбавляє суд визначити підсудність даної справи. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що підсудність даного позову ні за місцем знаходження відповідача (ст.27 ЦПК України), ні за місцем виконання договору (ч.8 ст.28 ЦПК України) не може бути визначена Троїцькому районному суду Луганської області. Позивачем штучно створені підстави для зміни підсудності у справі, а отже свідчать про зловживання ним своїми процесуальними правами. Як вбачається з договору позики від 25.07.2019, адресою реєстрації ОСОБА_2 є: АДРЕСА_3 , що територіально відноситься до Ленінського району м. Луганська. Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 територіальна підсудність Ленінського районного суду м. Луганська визначена Сватівському районному суду Луганської області.

Доводи апеляційної скарги

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати ухвалу Троїцького районного суду Луганської області від 14 червня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підставою передачі справи на розгляд іншого суду за встановленою ЦПК України підсудністю суд застосував ч. 1 ст. 27 ЦПК України, проте такий висновок суду (в даній ситуації) є неправильним та не ґрунтується на законі, адже в договорі позики який позивач подав до суду разом з позовною заявою (п.6.2 Договору) вказано, що Позичальник та Позикодавець визначили, що місцем укладання та місцем виконання (повернення грошей) Договору є адреса: АДРЕСА_1 , а отже Сторони визначили, що будь-які можливі спори, які випливають з цього Договору є підсудні Троїцькому районному суду Луганської області. Згідно з ч. 8. ст. 28 ЦПК України, позови, що виникають із договорів, у якихзазначено місце виконання, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (альтернативна підсудність). Суд першої інстанції при винесенні ухвали знехтувавши встановленою ЦПК нормою, порушив дану процесуальну норму, посилаючись до вказаної в договорі адреси, що начебто там нежитлове приміщення, вказуючи що позивач начебто штучно створив підстави для зміни підсудності у справі, зловживаю правами, що предметом позову у даному спорі є вимога саме про стягнення заборгованості, а спір про стягнення заборгованості безпосередньо не пов`язаний з місцем виконання угоди, оскільки предметом спору є вимога про стягнення коштів, а не спір про надання послуг за вказаною в договорі адресою. Вищевказаною мною нормою ЦПК чітко визначено, що якщо в договорі вказано місце виконання то позов за альтернативною підсудністю пред`являється також до іншого відповідного суду, оскільки цей позов виникає саме з такого договору. Щодо адреси в договорі позики, то позивач вже пояснював суду, що раніше проживав у смт Троїцьке та мав там певний бізнес, так за адресою місця виконання договору числиться саме не житлове приміщення, але ж яке це має взагалі значення, жилий будинок там чи не жилий, коли дана адреса офіційно відноситься до території смт. Троїцьке. Ми так домовилися з відповідачем та підписалися під цим в договорі. Саме за тією адресою сторони договору мали зустрітися і виконати договір.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений ст. 360 ЦПК України строк не надходило, що не заважає розгляду справи.

Щодо явки сторін

Сторони були повідомлені про час і місце судового засідання шляхом надсилання судових повісток повідомлень на поштові адреси сторін.В судове засідання не зявились.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.8 ст.28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до статті 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: 1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна; 2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові; 3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання; 4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання; 5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Ураховуючи, що у договорах позики сторони самостійно визначили місце виконання зобов`язання, а саме у смт. Троїцьке, Луганської області, подання позову про стягнення боргу за такими договорами на підставі правил альтернативної підсудності (частина восьма статті 28 ЦПК України) є правом позивача, що гарантоване йому процесуальним законом.

Суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув, дійшов помилкового висновку суду, що подання позову на підставі пункту 6.2 договорів позики на даний час не є вирішальним для визначення підсудності, у зв`язку зі спливом строку на який надавалася позика, оскільки відповідно до пунктів 4.1 договору позики позика надається до 25 липня 2020 року.

Ураховуючи наведене, та презумцію чинності договора, висновок суду про те, що умова договору про місце його виконання є нечинною, а тому справа не підлягає розгляду за правилами альтернативної підсудності, не можна визнати законним та обґрунтованим.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини та норми права, які були застосовані до вказаних спірних правовідносин, судова колегія вважає висновки суду необґрунтованими, що узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду у справі № 127/30671/18 від 20 січня 2021 року.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції визнає неправильним застосуванням норм матеріального права у вигляді неправильного тлумачення закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 259,367,374,376,379,383,384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Троїцького районного суду Луганської області від 14 червня 2021 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений - 31 серпня 2021 року.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Н.В. Стахова