Єдиний унікальний номер судової справи № 487/1004/16-ц
Провадження № 22-ц/812/308/21 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 квітня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2 ,

представника Автогаражного кооперативу «Парма» Семененка В.Б.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2020 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Щербиною С.В., повний текст складено 22 грудня 2020 року, за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2016 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Автогаражного кооперативу «Парма», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Парма», про визнання рішення правління недійсним (цивільна справа № 487/1004/16-ц),-

в с т а н о в и в:

06 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, якою просив переглянути рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2016 року в зв`язку з нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви зазначав, що 28 вересня 2014 року в кооперативі АК «Парма» відбулися загальні збори, на яких було обрано нове Правління строком на 2 роки, що підтверджується Наказом №7 від 28 вересня 2014 року.

За такого, на його думку, рішення загальних зборів учасників АК «Парма» від 03 травня 2013 року не було чинним на момент прийняття оскаржуваного ним рішення. Чинним було рішення про обрання членів правління від 28 вересня 2016 року, про що свідчить Наказ №7.

Крім того, наголошує на тому, що повноваження правління підтверджуються саме цим рішенням. Та, виходячи з нумерації Протоколів загальних зборів, між 03.05.2013 року (Протокол №1/2) та 28.09.2014 року (Протокол №4) відбулися ще одні загальні збори, які повинні були оформлені Протоколом №3, на яких могло було обрано інших членів правління.

Про дані обставини йому стало відомо 04 січня 2017 року.

Кількість учасників кооперативу в 2013 році складала не 123, як це вказано в Протоколі №1/2 від 03.05.2015 року, а 185. На його думку, дані обставини підтверджуються Кошторисом видатків членських внесків за 2013-2014 роки. За такого, кворум загальних зборів мав складати 93, а не 67 осіб.

Вважає, що в протокол загальних зборів було внесено недостовірні відомості.

Крім того зазначив, що в склад майна, що передано від ТОВ «Парма» до АГК «Парма» не входили металеві гаражі. За такого, ОСОБА_3 не міг передати не належне йому майно.

З огляду на те, що про вищенаведені обставини йому стало відомо 04 січня 2017 року та він вважає це нововиявленими обставинами, просив здійснити перегляд рішення.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2020 року в задоволені заяви відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, 05 січня 2021 року ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу та рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2016 року.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Миколаївського апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, виходячи з наступних підстав.

Так, відмовляючи в задоволені заяви ОСОБА_1 , суд І інстанції виходив з того, що зазначені обставини в заяві про перегляд судового рішення, були предметом дослідження, як судом 1 інстанції, який вирішував справу по суті, так і під час здійснення судового розгляду, апеляційного та касаційного оскарження даного рішення суду. Посилань на докази, які підтверджують, що ці обставини є нововиявленими, не були та не могли бути відомі заявнику на момент прийняття рішення по справі, подана заява не містить. Суб`єктивне розуміння цих обставин заявником не є нововиявленими обставинами, та на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі, а також на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, не впливає.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в повній мірі погоджується з встановленими судом І інстанції обставинами та правовідносинами, його висновки вважає вірними, обґрунтованими та законними.

Згідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За положеннями статті 429 ЦПК України розгляд заяви здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, які здійснює перегляд. Розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.

Статтею 423 ЦПК України передбачено, що рішення суду, яким закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, може бути переглянуте у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Як роз`яснено в пунктах 3, 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 р. «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

В своїй апеляційній скарзі, як і в заяві про скасування рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилається на те, що 28 вересня 2014 року в кооперативі АК «Парма» відбулися загальні збори, на яких було обрано нове Правління строком на 2 роки, що підтверджується Наказом №7 від 28 вересня 2014 року.

Вважає, що рішення загальних зборів учасників АК «Парма» від 03 травня 2013 року не було чинним на момент прийняття судом оскаржуваного ним рішення. Чинним було рішення про обрання членів правління від 28 вересня 2016 року, про що свідчить Наказ №7.

Крім того, наголошує на тому, що повноваження правління підтверджуються саме цим рішенням. Та, виходячи з нумерації Протоколів загальних зборів, між 03.05.2013 року (Протокол №1/2) та 28.09.2014 року (Протокол №4) відбулися ще одні загальні збори, які повинні були оформлені Протоколом №3, на яких могло було обрано інших членів правління.

Про дані обставини йому стало відомо 04 січня 2017 року.

Кількість учасників кооперативу в 2013 році складала не 123, як це вказано в Протоколі №1/2 від 03.05.2015 року, а 185. На його думку, дані обставини підтверджуються Кошторисом видатків членських внесків за 2013-2014 роки. За такого, кворум загальних зборів мав складати 93, а не 67 осіб.

Вважає, що в протокол загальних зборів було внесено не достовірні відомості.

Крім того зазначив, що в склад майна, що передано від ТОВ «Парма» до АГК «Парма» не входили металеві гаражі. За такого, ОСОБА_3 не міг передати не належне йому майно.

З огляду на те, що про вищенаведені обставини йому стало відомо 04 січня 2017 року та він вважає це нововиявленими обставинами.

Проте, викладені обставини у вищевказаній заяві ОСОБА_1 не є нововиявленими, оскільки були предметом дослідження під час розгляду справи в суді першої інстанції, в апеляційній так і в касаційній інстанціях. Вказані факти були відомі позивачу і раніше.

Представником відповідача - адвокатом Семененко В.Б. надано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та зазначає, що зазначені позивачем обставини не є нововиявленими, а тому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Так, з матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом І інстанції, що рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 липня 2016 року було відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до Автогаражного кооперативу Парма провизнання рішення правління недійсним (т. 1 а.с. 207-209).

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 05 серпня 2016 року рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 липня 2016 року було залишено без змін (т. 1 а.с. 280-285).

Постановою Верховного Суду від 15 березня 2018 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 05 вересня 2016 року залишено без змін (т.2 а.с. 137-139).

Отже, встановлене свідчить про те, що посилання ОСОБА_1 в своїй заяві про перегляд рішення суду не є нововиявленими обставинами в розумінні ст. 423 ЦПК України.

З урахуванням встановлених обставин та положень вище вказаних норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами та обґрунтовано залишив заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права, а саме не сприяння судом позивачу в отримані доказів не заслуговують на увагу, оскільки клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та виклик свідків судом були розглянуті, з урахуванням зазначених в заяві підстав.

Крім того, зазначена заява про перегляд рішення суду від 21 липня 2016 року ОСОБА_1 подана вдруге. Клопотання зазначені в заяві, що розглядається, мають таке ж підґрунтя як і в заяві, що була подана в листопаді 2016 року.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що вже були неодноразово досліджені.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

15 квітня 2021 року ОСОБА_1 до Миколаївського апеляційного суду подано клопотання про врахування правових висновків, яке крім іншого, містить вимоги про постановлення окремих ухвал, вказаних у пп.3.1-3.7 його клопотання.

Щодо вимог про постановлення окремих ухвал, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.385 ЦПК України апеляційний суд у випадках і в порядку, встановлених ст.262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Згідно з ч.10 ст. 262 ЦПК України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлення під час розгляду справи порушень норм матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. При цьому, вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Заявник ОСОБА_1 просив постановити окрему ухвалу, проте не вказує, у відношенні якої конкретно особи або конкретного органу, на його думку, повинна бути постановлена така окрема ухвала. Зокрема, в пп.3.1-3.7 його клопотання зазначено, що окрема ухвала повинна постановлюватися щодо дій ОСОБА_4 , який на його думку, давав в суді завідомо неправдиві свідчення; незаконних дій МП «Парма» при придбанні гаражу № НОМЕР_1 в АГК «Парма»; фальсифікації рішення загальних зборів АГК від 23 січня 2016 року; внесення неправдивих даних до протоколу №1/2 зборів; завідомо неправдиві повідомлення суду та правоохоронних органів про вчинення злочину; неврахування судом наявності конфлікту інтересів адвоката при надані правової допомоги як юридичній особі так і фізичній особі.

З огляду на викладене, судом апеляційної інстанції не встановлено підстав, визначених ст.262 ЦПК України для постановлення окремих ухвал, а тому відсутні підстави для задоволення зазначеного клопотання.

Більше того, встановлення протиправності діянь певних осіб або незаконних, названих заявником дій, не є прерогативою судових органів. Вказане встановлюється та вирішується правоохоронними органами, до яких і слід звернутися з такими вимогами.

Зважаючи на викладене та в силу приписів ст.375 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремих ухвал - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів до Верховного Суду, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: Н.В. Самчишина

Н.О. Тищук

____________________________________________________

Повний текст постанови складено 21 квітня 2021 року.