Провадження №2/243/582/2021
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.

за участю секретаря Бочарової М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 17 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович, про захист прав споживачів, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

21.12.2020 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 20.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис № 12766 щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у розмірі 17750,00 грн. 26.08.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. було відкрито виконавче провадження. Вважає, що виконавчий напис, який оскаржується, вчинено з порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами та з порушеннями законодавства, а саме: виконавчий надпис було вчинено без належної перевірки та встановлення безспірності боргу; не перевірено строки позовної давності, позивача не було повідомлено належним чином про виникнення заборгованості та необхідності її погашення, а також про факт вчинення виконавчого напису нотаріусом. У зв`язку з зазначеним просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив, в якому просив розглядати справу у відсутність представника відповідача та відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що кредитний договір між сторонами є таким, що укладений у письмовій формі та відповідає вимогам законодавства. Товариство протягом усього часу і до моменту вчинення виконавчого напису додатково інформувало позивача про наявність кредитної заборгованості, її розмір та обов`язок позивача сплатити борг шляхом направлення SMS на фінансовий номер телефону Позивача. Незгоду з розміром заборгованості в будь-якій формі позивач не висловив, проігнорував вимоги щодо оплати кредиту і власними конклюдентними діями погодився як із наявністю заборгованості за кредитним договором ( в цілому), так і з окремими його частинами. Також зазначає, що приватному нотаріусу було надано всі необхідні документи, з урахуванням внесених змін до Постанови КМУ №1172. Заперечував проти розмір витрат на правову допомогу.

Представники третіх осіб до судового засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду неодноразово повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладання розгляду справи суду не надали. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис № 12766, відповідно до якого стягувачем є ТОВ «МІЛОАН», боржником ОСОБА_1 . Стягнення заборгованості проводиться за період з 11.04.2020 року по 10.06.2020 року. Сума заборгованості складає 17750,00 грн.(а.с.133 )

Згідно копії кредитного договору №1857882 від 27.03.2020 року, вбачається відсутність домовленості між позивачем та банком про стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (а.с. 135-140).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва № 62884650 від 26.08.2020 року відкрито виконавче провадження за оскаржуваним виконавчим написом нотаріуса (а.с. 27).

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 22.12.2020 року заяву представник позивача про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення ,що здійснювалося на підставі виконавчого надпису № 12766 (а.с. 33)

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий перелік документів затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (надалі Перелік).

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 Перелік доповнено розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 набрала чинності 10.12.2014 року.

Таким чином, з 10.12.2014 року нотаріуси мали право вчиняти виконавчі написи на документах, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, зокрема, за кредитними договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.»

Колегія суддів апеляційного суду в цій справі прийшла до висновку про те, що позивачами доведено факт застосування до них оскаржуваного нормативно-правового акту, оскільки запропоновані оскаржуваною постановою КМУ зміни у процедуру вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних і іпотечних договорах створюють можливість при наявності злого умислу, недбалості чи з інших причин кредитору та/чи його посадовим особам або пов`язаним із ними третім особам, незаконно заволодіти коштами або майном, як позивачів так і інших громадян України, шляхом введення в оману нотаріуса, який керуючись спірним актом буде вимушений вчинити виконавчий напис на підставі документів, що не є належними доказами безспірності заборгованості, та згодом стягнення майна чи коштів виконавчою службою на підставі такого виконавчого напису

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі № 826/20084/14.

З огляду на викладене, пункт 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку втратив чинність з 22 лютого 2017 року, а тому, з цієї дати нотаріуси не мають права вчиняти виконавчі написи на документах, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, зокрема, на підставі кредитних договорів та виписок з рахунку боржника.

Таким чином, заперечення відповідача щодо чинності постанови КПУ № 1172 в зазначеній частині, не відповідають дійсності та не приймаються судом до уваги.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно підпунктів 1.1.-1.3 п. 1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Вказана правова позиція узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

Із матеріалів, наданих нотаріусом, не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту у вигляді платіжного доручення № 17221892, яке було додано представником відповідача до відповіді на позовну заяву а.с. 52)

Крім того, до заборгованості внесена сума комісії в розмірі 1500 грн. (а.с. 121), що, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, ставить під сумнів безспірність заборгованості боржника, а тому, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними.

Отже, на думку суду, у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку, а відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Що стосується заперечень відповідача щодо непідсудності справи, то суд не може прийняти їх до уваги як такі, що ґрунтуються на невірному тлумаченні норм ЦПК України.

Інші заперечення відповідача, викладені у відзиві, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Переважно вказані заперечення зводяться до правомірності та дійсності укладення між сторонами кредитного договору, що виходить за межі доказування в межах заявлених позовних вимог.

Також, суд вважає за необхідне зауважити, що статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства, унормовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Так, в рішенні у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини визначив основні критерії, згідно з якими необхідно оцінювати дотримання вимог статті 1 Першого Протоколу до Конвенції у справах, що стосуються втручання в майнові права особи: чи мало місце втручання у майно в розумінні Конвенції; чи було втручання законним в контексті положень національного законодавства; чи переслідувало втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства; чи було втручання у право власності справедливим, тобто чи було дотримано "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

При цьому суд звертає увагу на те, що у справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994).

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (аналогічної позиції дотримується Консультативна рада європейських суддів щодо якості судових рішень у своєму Висновку № 11 [2008]). Таким чином, суди не повинні ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі, але не зобов`язані надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідачем не доведено, що оскаржуваний напис був вчинений у відповідності до вимог закону.

Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 3, ч.8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.48 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 р. Витрати на правову допомогу, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, склад та розмір витрат на правничу допомогу, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинен бути наданий детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги і документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та адвокатським бюро « Юристконсалт Геннадія Працевитого» було укладено Договір про надання юридичної допомоги від 17.11.2020 року (а.с. 90), Ордер Серія АР № 1030091 (а.с.95); а також Акти наданих послуг № 1,2,3 від 17.11.2020 року та від 08.02.2021 року, з яких вбачається факт надання адвокатом послуг в сумі 3000 грн. за написання позовної заяви, 2000 грн. за написання відповіді на відзив, а також 2662,50 грн. за ведення справи у суді (а.с. 90-91).

З урахуванням обставин справи, предмету позову, заявлених по справі клопотань, кілкість наданих відзивів на позовну заяву, заперечень на них та їх обсяги, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу в частині підготовки позовної заяви та відповіді на відзив, є спів мірним із складністю справи та виконаним адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, а тому, заперечення відповідача в цій частині визнаються судом необґрунтованими та не приймаються до уваги.

Проте, з урахуванням того факту, що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, суд не знаходить підстав для відшкодування витрат на правову допомогу, які пов`язаних з участю адвоката в судових засіданнях в сумі 2662,5 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у розмірі 5000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 420,40 грн.(а.с. 11)

Позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з цією позовною заявою на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн.

На підставі ч. 7 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 128, 131, 133, 141, 259, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович, про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,- задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 12766 від 20.07.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 27.03.2020 року № 1857882 на користь ТОВ «Мілоан» у розмірі 17750 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (, 04107, м. Київ, бул. Багговутівська, будинок № 17-21) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), судовий збір в сумі 420,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн., всього стягнути 5420,40 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (, 04107, м. Київ, бул. Багговутівська, будинок № 17-21) на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Д.В. Воронков