Справа № 308/2155/14-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 серпня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Мацунича М. В., Кондора Р. Ю.,

за участю секретарки судового засідання Терпай С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Ужгородський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, стягувачка ОСОБА_2 , про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2020 року, постановлену суддею Бенцою К. К.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, де заінтересовані особи Ужгородський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, стягувачка ОСОБА_2 , про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Заяву обґрунтував тим, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходилась на розгляді справа за поданням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області про тимчасове обмеження його права виїзду за межі України і, як наслідок, ухвалою зазначеного суду від 23.10.2015 це подання органу ДВС було задоволено та встановлено йому тимчасове обмеження до виконання зобов`язань за виконавчим документом № 11-113/15, а саме обмежено право у виїзді за межі України. Місцевий суд виходив із того, що на примусовому виконанні перебуває судове рішення про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, де ним як боржником не здійснювалось будь-яке погашення такої на користь стягувача ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 . Водночас суд посилався і на те, що ним не вчинено дій спрямованих на виконання рішення суду, що свідчить про його ухилення від виконання судового рішення.

Зазначав, що твердження наведені в поданні державного виконавця на час вказаного подання не відповідають матеріалам виконавчого провадження, а також не відповідають вони і на даний час, оскільки з його пенсії щомісячно проводяться стягнення, а виконавчі документи за яким проводилося стягнення повернуті органом ДВС стягувачам.

Посилався, що у серпні 2015 року він виїхав за кордон до своєї матері в Німеччину, яка потребувала догляду і піклування, а відтак він не приймав участі в судовому засіданні про обмеження його права у виїзді за кордон. У грудні 2019 року він повернувся до України, а в січні 2020 року внаслідок смерті матері намагався виїхати за кордон на її поховання, де і довідався про існування цього судового рішення про обмеження його права у виїзді за кордон.

Стверджував, що через обмеження його у праві виїзду за межі України він позбавлений можливості відвідувати свою родину і могили батьків закордоном. Докази, які б давали підстави вважати, що він має намір ухилитися від виконання рішення суду шляхом залишення території України, є відсутні.

Звертав увагу і на те, що відповідно до матеріалів виконавчого провадження він та його дружина ОСОБА_3 передали в рахунок погашення боргу банку автомобіль марки «PEUGEOT Partner Соmbі», що підтверджується актом опису та арешту майна від 01.04.2010. Із 2011 року постановою державного виконавця з його пенсії стягується 20% щомісячно. У зв`язку з тим, що він є пенсіонером і не отримує інших доходів, передав особисте майно в рахунок погашення боргу, щомісячно сплачує з пенсії суму для погашення боргу, не ухиляється від виконання зобов`язань, а отже, є відсутні підстави для обмеження його права у виїзді за кордон.

З огляду на наведені обставини просив скасувати тимчасове обмеження у праві його виїзду за кордон, установленого ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2015 за поданням головного державного виконавця Грицищука М.П.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , де заінтересовані особи Ужгородський МВ ДВС ГТУЮ, стягувачка ОСОБА_2 , про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовлено.

Ухвалою судді Закарпатського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року, зокрема поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження цієї ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.10.2020.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказував про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції внаслідок порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Скаргу мотивував тим, що місцевим судом помилково констатовано його ухилення від виконання судового рішення з підстав начебто не виконання ним тривалий час добровільно рішення суду, а лише у примусовому порядку органами виконавчої служби.

Зазначав про не врахування судом належним чином того, що він є пенсіонером, з його пенсії як єдиного джерела доходу проводяться відповідні відрахування на погашення заборгованості, іншого нерухомого чи рухомого майна він не має, належний йому автомобіль марки «PEUGEOT Partner Соmbі» було передано банку в рахунок погашення заборгованості ще у 2010 році та він не ухиляється від виконання своїх зобов`язань.

Посилаючись на наведені обставини просив оскаржену ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким скасувати тимчасове обмеження у праві його виїзду за кордон, установленого ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2015 за поданням головного державного виконавця Грицищука М.П.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 інші учасники справи не скористалися.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Ковач В.С. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав наведених у ній.

Представник заінтересованої особи (стягувачки) ОСОБА_2 - адвокат Мельник Я.Ю. у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечив унаслідок її безпідставності і надуманості та просив залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу суду - без змін.

Представник заінтересованої особи Ужгородського МВ ДВС Південно-Західного МРУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) /правонаступник Ужгородського МВ ДВС ГТЮ у Закарпатській області/ у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому його неявка, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Ковача В.С., представника ОСОБА_2 - адвоката Мельника Я.Ю., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 місцевий суд виходив із того, що підстав для скасування установленого йому судом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України немає, оскільки він свідомо ухиляється від виконання судового рішення протягом тривалого часу, яке немає періодичного характеру виконання зобов`язання, добровільно й активно його не виконує, а переданий ним транспортний засіб у рахунок погашення заборгованості і відрахування з пенсії є заходами примусового характеру під час виконавчого провадження. Водночас суд першої інстанції констатував, що ухвала суду від 23.10.2015, якою заявнику було встановлено це обмеження у праві виїзду за межі України, на даний час цим же судом перевірятися не може, оскільки це виключна компетенція суду апеляційної інстанції, та ОСОБА_1 не довів відповідними доказами необхідності у скасуванні такого обмеження у праві, що не перешкоджає йому у повторному зверненні до суду з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте колегія суддів із такими висновками місцевого суду у повній мірі погодитися не може, оскільки таких суд дійшов із порушенням норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права з огляду на таке.

Судом установлено, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.08.2014 у цивільній справі № 308/2155/14-ц, яке набрало законної сили, вирішено стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 79 611 грн заборгованості за договором позики, а також 796,50 грн судових витрат (а.с.30-32).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2015 подання головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ Грицищука М.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 задоволено. Установлено ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон до виконання зобов`язань за виконавчими документами (а.с.42).

Як убачається з постанов про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.06.2019 головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Грицищука М.П., то: - виконавчий лист № 2п-600 від 15.03.2010 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» 156 204,32 грн заборгованості повернуто стягувачу банку внаслідок відсутності у боржника ОСОБА_1 майна на яке може бути звернуто стягнення (а.с.43); - виконавчий лист № 308/2155/14 від 27.10.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 80 407,50 грн заборгованості повернуто стягувачці внаслідок відсутності у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення (а.с.44).

Постановою заступника начальника Ужгородського МВ ДВС Південно-Західного МРУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Венжегою М.Р. від 03.03.2020 знову відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 308/2155/14, виданого Ужгородським міськрайонним судом від 27.10.2014, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 80 407,50 грн заборгованості (а.с.103).

Постановами цього ж заступника начальника органу ДВС від 22.04.2020 оголошено в розшук належне боржнику ОСОБА_1 майно, а саме автомобіль марки «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та накладено арешт на все належне йому майно (а.с.107,108).

Із довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 20.02.2020 убачається, що у період з 01.01.2011 по 31.07.2018 із пенсії ОСОБА_1 відбувались відповідні стягнення, про що свідчить призначений і нарахований йому розмір пенсії та фактично виплачений розмір пенсії (а.с.64-67). А з довідки виданої цим же управлінням ПФУ за № 642 від 23.03.2021 слідує, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком та її розмір складав: за жовтень і листопад 2020 року по 3 350 грн, за грудень 2020 року - 3 407 грн; за січень 2021 року - 1 769 грн; за лютий і березень 2021 року по 1 769 гривень.

Так, статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, окрім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших й є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, окрім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як кореспондує стаття 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи (книга друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (глава 21 книги другої ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» регламентовано, що право громадянина України на виїзд із України може бути тимчасово обмежено у випадку його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Приписами частини 5 статті 441 ЦПК України врегульовано, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що обов`язковою ознакою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є ухилення боржником від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб).

Чинне законодавство України не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення є також відсутня.

З огляду на значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», пункті 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Як констатував у своєму висновку суд касаційної інстанції, то поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При цьому законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за свідоме ухилення від їх виконання.

Відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань, як і відомостей про обізнаність його з прийнятими під час виконавчого провадження постановами державного виконавця, строків їх виконання тощо, не може слугувати підставою для обмеження його конвенційних і конституційних прав, допоки протилежне не буде встановлено судом.

На переконання колегія суддів у матеріалах справи є відсутні відповідні докази свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов`язань, а відтак його тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, на підставі лише наявності виконавчого провадження, не може вважатися підставним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З огляду на наведене апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з постановленням з цього питання нового судового рішення, яким заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у його праві виїзду за межі України слід задовольнити.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2020 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 ) у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2015 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 серпня 2021 року.

Суддя-доповідачка Судді