Справа № 652/337/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року суддя Високопільського районного суду Херсонської області Дамчук О.О., розглянувши заяву адвоката Розвадовської Олени Леонідівни, заявник ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

в с т а н о в и в:

Адвокат Розвадовська О.Л. звернулась до суду із вищезазначеною заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме, нерухоме майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 10 статті 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Згідно п.п. 3, 6 ч. 1 статті 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі та підписується заявником, також дана заява повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. Однак в порушення зазначених вимог, заява не містить конкретизованого предмету на яке повинна розповсюджуватись дія ухвали про забезпечення позову, також в заяві відсутня пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення, не міститься обґрунтування та доказів необхідності забезпечення позову, придбання будинку саме ОСОБА_2 , знаходження на праві власності рухомого, нерухомого майна останнього.

Відповідно до п.п.5, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, згідно роз`яснень, які містяться в п.4 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, виходячи зі змісту вищенаведених положень законодавства та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в контексті вимог даної заяви, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з`ясувати яким чином обраний заявницею захід забезпечення позову буде захищати майнові права під час розгляду справи та у разі можливого задоволення позову до набрання рішенням законної сили.

Натомість, у поданій заяві про забезпечення позову на обґрунтування необхідності застосування у даному випадку саме такого заходу забезпечення позову, як арешт всього рухомого та нерухомого майна, заявниця не надала переконливих доказів ймовірних ризиків, щодо розпорядження майном відповідачем на власний розсуд без її згоди до вирішення спору по суті, що буде порушенням її прав і ускладнить в майбутньому розгляд справи.

Крім того, заявницею не конкретизовано об`єкти на які повинна поширюватись дія Ухвали суду, оскільки накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно може привести до порушення права власності, гарантованого Конституцією України, так як арешт всього майна охоплює і наявність особистого майна ОСОБА_2 , яке не входить до поділу майна подружжя, а є його особистою власністю. При цьому, посилання заявниці на те, що нею буде подана позовна заява про поділ майна подружжя, не може бути беззаперечною причиною для накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 , так як необхідно вказати конкретне майно яке було придбано у шлюбі, з метою запобігання порушення права власності відповідача на його особисте майно, яке не підлягає поділу.

Також судом враховано, що право приватної власності особи захищається не лише нормами національного законодавства, але і ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою вимог ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Також згідно положень ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За правилами ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Згідно ч.1 та ч. 4 ст. 26 вказаного закону "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги та адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Таким чином з аналізу наведених норм Цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що представник, через якого у відповідності до законодавства має право здійснювати свою участь сторона - є самостійним учасником процесу, який по суті наділений такими ж повноваженнями, як і особа, яку він представляє, саме тому довіритель у спеціально виданій йому довіреності визначає для представника обсяг повноважень, які останній має право здійснювати для представництва у будь-якому органі від імені довірителя. До того ж довіритель має право обмежити чи розширити коло повноважень представника та надати йому право на вчинення окремих процесуальних дій, які належать до спеціальних прав сторони.

Тобто єдиною підставою для підтвердження у представника обсягу повноважень, наданих йому довірителем є належним чином оформлена від імені довірителя довіреність із спеціальним визначенням кола повноважень, а у адвоката ордер, договір про надання правової допомоги, які має здійснювати представник від імені довірителя.

З доданого до заяви Витягу з договору про надання правової допомоги № 30/02-2 від 30.01.2021 року, укладеного між ОСОБА_1 (Клієнт), та Адвокатським бюро Олени Розвадовської (Бюро), які разом іменуються «Сторони», а кожен окремо «Сторона» вбачається, що Пунктом 2.4 Договору визначено права та обов`язки Бюро.

Так, для виконання обов`язків за цим Договором адвокатське Бюро в особі керуючого Розвадовської Олени Леонідівни має право знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів долучених до справи, одержувати копії судових рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення суду, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, знайомитись з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення та ухвали суду, користуватись іншими процесуальними правами, встановленими законом. Також Бюро має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, укласти мирову угоду, відмовитися від позову, змінити предмет або підставу позову, визнати позов (повністю або в частині), відмовитись від позову (повністю або в частині).

Аналізуючи вказані положення договору, приходжу до висновку, що положення пункту 4.2 Договору, якими досить конкретизовано визначено права представника (Бюро), однак вони не містять права адвоката Розвадовської О.Л. на підписання процесуальних документів від імені заявника (Клієнта).

Зі змісту заяви вбачається, що її підписано представником заявника, адвокатом Розвадовською Оленою Леонідівною.

Таким чином, матеріали заяви адвоката Розвадовської Олени Леонідівни про забезпечення позову до подачі позовної заяви, слід повернути заявниці та роз`яснити заявниці, що повернення заяви, не позбавляє її права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 153, 155, 260-261, 353 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву адвоката Розвадовської Олени Леонідівни, заявник ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви повернути заявниці.

Копію ухвали разом з позовною заявою та додатками до неї надіслати заявниці.

Ухвала скарженню не підлягає.

Суддя О.О. Дамчук