Справа № 333/6707/20
Провадження№2/333/1000/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2021 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
судді Круглікової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за позовом позивача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2
про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на 5/8 частини квартири в порядку спадкування за законом, -
ВСТАНОВИВ:
25.11.2020 року до Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 5/8 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
01.02.2021 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява про зміну предмета позову та уточнена позовна заява до Запорізької міської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на 5/8 частини квартири в порядку спадкування за законом, яку судом прийнято до розгляду.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є сином ОСОБА_3 . Батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 . В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вважаються такими, що прийняли спадщину. Після прийняття спадщини частка ОСОБА_5 складала 3/4 частини квартири, а ОСОБА_3 1/4 частина квартири. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 . До складу спадщини увійшло 3/4 частини квартири. Оскільки ОСОБА_3 (батько позивача) на час смерті ОСОБА_5 був зареєстрований та постійно проживав разом з померлим, батько позивача вважається таким, що прийняв спадщину після померлого діда позивача. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (тіткою позивача) розподілено порівну (по 3/8 частки) 3/4 частини квартири, які належали померлому. Таким чином, після смерті ОСОБА_5 батьку позивача ОСОБА_3 належить 5/8 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 батько позивача ОСОБА_3 помер, проте не встиг отримати свідоцтво про прав на спадщину після ОСОБА_5 07.09.2018 року ОСОБА_6 звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Ракитянської Т.Г. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Ракитянської Т.Г. від 21.07.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. З огляду на викладене, позивач просить суд встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 5/8 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_3 .
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив суд задовольнити його позовні вимоги.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Третя особа - ОСОБА_2 до зали судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує та просить суд їх задовольнити.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (який був чинний на період виникнення спірних правовідносин) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном (ч. 1). Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (ч. 2).
З матеріалів справи слідує, що 22.12.1960 року між ОСОБА_7 , 1938 року народження, та ОСОБА_8 , 1941 року народження, укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , актовий запис №174 (а.с. 47).
Відповідно до свідоцтва про народження від 24.07.1968 року серії НОМЕР_2 , актовий запис №854, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 44).
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2).
Судом встановлено, що 22.01.1993 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначений договір посвідчений державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №3-190 (а.с. 52).
Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч. 1). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2).
Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).
Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
З огляду на викладене, враховуючи, що договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , укладено за час перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у зареєстрованому шлюбі, матеріалами справи підтверджено, що вказане нерухоме майно у відповідності до норм ст. 16 Закону України «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (які були чинними на період виникнення спірних правовідносин) є спільною сумісною власністю подружжя.
Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч. 2).
Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Частиною 3 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Як вбачається із змісту довідки від 29.07.2013 року за підписом голови правління ЖБК «Зв`язківець-6», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешкала за адресою: АДРЕСА_3 , до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . за зазначеною адресою на час смерті ОСОБА_4 були прописані ОСОБА_5 , 1938 року народження, та ОСОБА_3 , 1968 року народження (а.с. 50).
Сама лише реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини».
Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 11.03.2020 року, винесеній за результатами розгляду справи № 360/2312/16-ц, який відповідно до статті 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.
З огляду на те, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживала разом з ОСОБА_5 , 1938 року народження, та ОСОБА_3 , 1968 року народження, за адресою: АДРЕСА_3 , останні є такими, що фактично прийняли спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.
Доказів протилежного матеріали цивільної справи №333/6707/20 не містять.
Таким чином, після прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 належала 3/4 частина, а ОСОБА_3 1/4 частина квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер у віці 74 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.07.2013 року серії НОМЕР_4 , актовий запис №3257 (а.с. 12), а також довідкою про причину смерті від 12.06.2013 року №163 (а.с. 45).
На момент смерті ОСОБА_5 за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_3 , був зареєстрований та фактично проживав його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого Комунарським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області 27.05.2004 року (а.с. 42), довідкою за підписом голови правління ЖБК «Зв`язківець-6» від 17.06.2013 року (а.с. 50) та відповіддю з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 09.10.2018 року №01-73/02/752 (а.с. 75).
З огляду на викладене, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є таким, що фактично прийняв спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, у вигляді 3/8 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
25.10.2013 року, у встановлений законодавством строк, ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_5 , яку зареєстровано в реєстрі за №64 та заведено спадкову справу №16-2013 (а.с. 41).
Однак, свідоцтво про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 ОСОБА_3 не отримав.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер у віці 49 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.06.2018 року серії НОМЕР_6 , актовий запис №3936 (а.с. 68) та довідкою про причину смерті від 20.06.2018 року №248 (а.с. 68).
Як встановлено судом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відкрилась спадщина на 5/8 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
Із змісту позовної заяви слідує, що позивач у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є сином спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Враховуючи різницю в написанні прізвища, позивачем заявлено вимогу про встановлення факту родинних відносин між ним та спадкодавцем.
Розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд виходить з наступного.
Так, відповідно до свідоцтва про народження від 28.10.1988 року серії НОМЕР_7 , актовий запис №1611, батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_10 (а.с. 69).
Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Відповідно до пп. 4.2 розділу 4 глави 10 Наказу Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи підтвердження факту родинних відносин третьою особою ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях від 09.02.2021 року, а також відсутність інших належних та допустимих доказів, що спростовують зазначену обставину, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання факту родинних відносин, а саме факту, що спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
З матеріалів справи вбачається, що 07.09.2018 року, у встановлений законодавством строк, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Зазначену заяву зареєстровано в реєстрі за №70 та заведено спадкову справу №26-2018 (а.с. 66).
21.07.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 76).
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.07.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу про належність частки квартири за адресою: АДРЕСА_3 , спадкодавцеві, зареєстрований згідно чинного законодавства України, необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 11).
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи встановлення факту родинних відносин між позивачем та спадкодавцем, а також факту належності останньому на момент смерті спадкового майна у вигляді 5/8 частини квартири, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 5/8 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 2 221,37 грн. судом покладається на позивача.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,
Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 ) право власності на 5/8 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Повне рішення складено 19.04.2021 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова