Дата документу 18.08.2021 Справа № 315/1515/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 315/1515/20Головуючий у 1-й інстанції Телегуз С.М. Повний текст рішення складено 12.02.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/1614/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом до Гуляйпільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області (а.с. 1-3), який в подальшому уточнив (а.с. 51-56) та в якому просив стягнути з відповідача на його користь 50000,00 грн. моральної шкоди; матеріальну шкоду в сумі 906,99 грн.; витрати на професійну правничу допомогу, попередній розмір яких на той момент становила 17800,00 грн., сума яких буде уточнена під час судового розгляду справи; сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн., а також комісію банку за здійснення оплати судового збору у розмірі 25,00 грн., а разом 865,80 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що на виконанні в Гуляйпільському РВ ДВС перебуває виконавче провадження №53642685 з примусового виконання виконавчого листа №315/798/16-ц від 02.02.2017 року, виданого Гуляйпільським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.08.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

14.12.2018 року головним державним виконавцем Жовніренко Н.С. винесено постанову про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на все майно боржника.

25.04.2019 року через свого представника позивач звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця з вимогою визнати неправомірною постанову державного виконавця від 14.12.2018 року та зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 . Ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 27.05.2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірною постанову від 14.12.2018 року, винесену головним державним виконавцем Жовніренко Н.С., зобов`язано головного державного виконавця Жовніренко Н.С. зняти арешт з усього майна боржника, накладений постановою від 14.12.2018 року. Ухвала Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 27.05.2019 року не оскаржувалась та набрала законної сили.

Постановою від 27.06.2019 року головним державним виконавцем Жовніренко Н.С. виконано ухвалу суду, знято арешт з усього майна боржника. Отже, ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 27.05.2019 року підтверджено факт порушення прав ОСОБА_1 , з`ясовано, що неправомірними діями державного виконавця Жовніренко Н.С. порушені конституційні права власника майна, безпідставно накладеним арештом ОСОБА_1 було позбавлено права вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном.

Позивачу в результаті неправомірних дій головного державного виконавця Жовніренко Н.С. при винесенні постанови від 24.12.2018 року про арешт майна була заподіяна шкода.

Моральна шкода виразилася у душевних стражданнях та хвилюваннях, позивач перебував у постійній емоційній напрузі, що негативно вплинуло на стан його здоров`я. Позивач переживав з приводу незаконного накладення арешту на його майно, розумів, що для арешту не було підстав, але не міг самостійно нічого вирішити, вимушений був звертатись до суду зі скаргою, яку судом задоволено, визнано дії державного виконавця неправомірними, незаконну постанову про арешт майна було скасовано. Через погіршення стану здоров`я позивач неодноразово звертався за медичною допомогою, що підтверджуються відповідними документами. В результаті проведених обстежень позивач пройшов курс лікування та дотримується призначеної дієти. Позивач пов`язує заподіяння йому моральної шкоди через неправомірні дії державного виконавця з винесення постанови про арешт майна у розмірі 50000,00 грн.

Крім того, через існування відносно позивача неправомірної постанови про арешт майна, ним понесені витрати на медичне обслуговування, дорожньо-транспортні розходи, витрати на правову допомогу, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Телегуз С.М. (а.с. 34).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 57) відкрито загальне позовне провадження у цій справі з викликом сторін.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2021 року (а.с. 93-97) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), матеріальну шкоду в розмірі 906,99 грн., моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 25000,00 грн., сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн. та комісію банку за здійснення оплати судового збору в розмірі 25,00 грн., а всього 865,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Гуляйпільський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у своїй апеляційній скарзі (а.с. 102-108) просив рішення суду першої інстанції скасувати щодо стягнення з нього на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 906,99 грн., моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн.; витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 25000,00 грн.; сплаченого судового збору в сумі 840,80 грн. та комісії банку за здійснення оплати судового збору в розмірі 25 грн., а всього 865,80 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В.., Подліянової Г.С. (а.с. 124).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 130), дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.131), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів Запорізького апеляційного суду, а також відпустки судді-доповідача у період з 09 червня 2021 року по 23 липня 2021 року (а.с.144).

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі (а.с. 145-152).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення представника (державного виконавця) Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Жовніренко Н.С. (а.с. 153), позивача ОСОБА_1 та представника останнього адвоката Вельможка С.П. (а.с.154-156), перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи вищезазначений позов позивача у цій справі частково, керувався ст. ст. 4, 12, 13, 19, 27, 76-83, 133, 137, 141, 223, 247, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 22, 23, 1166 - 1167, 1173 - 1174 ЦК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі в частині його задоволення.

Оскільки, судом було встановлено, що на примусовому виконанні в Гуляйпільському РВ ДВС Південно-Східного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження №53642685 з примусового виконання виконавчого листа №315/798/16-ц від 02.02.2017 року, виданого Гуляйпільським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.08.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

14.12.2018 року головним державним виконавцем Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Жовніренко Н.С. винесено постанову про арешт всього майна, що належить боржнику ОСОБА_1 з метою забезпечення реального виконання рішення.

25.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця. 27.05.2019 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області у справі №315/798/16-ц скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задоволено. Визнано винесену 14.12.2018 року головним державним виконавцем Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Жовніренко Н.С. постанову про арешт всього майна ОСОБА_1 неправомірною. Зобов`язано головного державного виконавця Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Жовніренко Н.С. зняти арешт з усього майна боржника ОСОБА_1 , накладеного її постановою від 14.12.2018 року (а.с.4-6). Ухвала Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 27.05.2019 року не оскаржувалась та набрала законної сили.

27.06.2019 року головний державний виконавець Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Жовніренко Н.С. своєю постановою зняла арешт з усього майна боржника, тим самим виконала ухвалу суду від 27.05.2019 року (а.с.7).

Через погіршення стану здоров`я позивач неодноразово звертався за медичною допомогою, в результаті проведених обстежень позивач пройшов курс лікування, у зв`язку з чим поніс витрати на медичне обслуговування, дорожньо-транспортні розходи, що підтверджуються відповідними документами (а.с.8-24).

Оскільки, судовим рішенням ухвалою суду від 27.05.2019 року в порядку судового контролю за скаргою боржника позивача у справі ОСОБА_1 визнано неправомірним рішення державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника, тому суд прийшов до висновку, що наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для відшкодування позивачу матеріальної шкоди в розмірі 906,99 грн., яка підтверджена належними та допустимими доказами: квитанціями про здійснені витрати, та частково моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. з таких міркувань.

Позивач в обґрунтування розміру моральної шкоди 50000,00 грн. посилався на те, що моральна шкода виразилася душевних стражданнях та хвилюваннях, позивач перебував у постійній емоційній напрузі, що негативно вплинуло на стан його здоров`я, позивач переживав з приводу незаконного накладення арешту на його майно, розумів, що для арешту не було підстав, але не міг самостійно нічого вирішити, вимушений був звертатись до суду зі скаргою, через погіршення стану здоров`я позивач неодноразово звертався за медичною допомогою, що підтверджуються відповідними документами, в результаті проведених обстежень позивач пройшов курс лікування та дотримується призначеної дієти.

Суд, враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок незаконного накладення арешту на його майно, та з урахуванням вимог розумності і справедливості, вважає, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 1000,00 грн.

Визначений розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини посадової особи державної виконавчої служби у завданні моральної шкоди, а також тих обставин, що наведеним вище судовим рішенням порушене право позивача фактично було відновлено, арешт з його майна знято, при цьому, сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

При цьому, суд критично відноситься до заперечень відповідача, які викладені у відзиві на позов, з огляду на те, останні ґрунтуються на тому, що відповідач не згоден з рішенням суду щодо визнання дій державного виконавця неправомірними, в той час як ухвала суду від 27.05.2019 року в апеляційному порядку не була оскаржена, з підстав браку часу для підготовлення апеляційної скарги та відсутності сплати судового збору.

А тому позов підлягає задоволенню в тій частині, що підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами.

З огляду на те, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, а позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 840,80 грн. та поніс витрати на комісію банку за здійснення оплати судового збору в розмірі 25,00 грн., а всього в сумі 865,80 грн., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат 865,80 грн.

Крім того, витрати позивача, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 2500,000 грн., також підлягають задоволенню з наступних підстав.

Оскільки, позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката: 1) договір про надання правової допомоги від 11.04.2019 року з додатковою угодою від 11.04.2019 року, 2) договір про надання правової допомоги від 12.07.2019 року з додатковою угодою від 12.07.2019 року, 3) квитанції на оплату послуг, 4) ордер на надання правової допомоги адвокатом Вельможко С.П., 5) свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №001161, 6) акт прийому-передачі наданої правничої допомоги за договором від 11.04.2019 року на суму 7000,00 грн., 7) акт прийому-передачі наданої правничої допомоги за договором від 12.07.2019 року на суму 18000,00 грн.

Таким чином, суд вважав, що розмір витрат позивача на правничу допомогу адвоката в сумі 25000,00 грн. є обґрунтованим і підлягає стягненню з відповідача, який в свою чергу не подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката для доведення неспівмірності понесених витрат.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Апеляційним судом встановлено, що позов позивачем у цій справі було подано до Гуляйпільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області ( - а.с.1-3, 51-56), проте в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції (а.с. 92-97) відповідачем вже зазначено Гуляйпільський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ( - витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб а.с. 120) без будь-якого вирішення питання про заміну сторони у справі та процесуального оформлення.

Хоча, апеляційним судом встановлено, що дійсно на підставі наказу Міністерства юстиції України від 17.12.2019 року «Про відділи державної виконавчої служби» (копія а.с. 121-122), доданого апелянтом до його апеляційної скарги у цій справі, та який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. 367 ч. 2 ЦПК України, виведено відділи державної виконавчої служби з підпорядкування головних територіальних управлінь Міністерства юстиції та введено до складу міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції.

Однак, суд першої інстанції не звернув належної уваги на зміст ст. 1173 ЦК України (Відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади… при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою….

Таким чином, суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову позивача у цій справі через незалучення до участі у цій справі належного відповідача Держави України в особі Державної казначейської служби України.

Останнє узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 серпня 2020 року у справі 522/11325/16, який є обов`язковим для врахування загальними судами у цій справі в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Так, за змістом вказаного правового висновку Верховного Суду: «…При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України…

…відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній … особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому КМУ…».

Поза межами компетенції апеляційного суду, передбаченої ЦПК України, є залучення в якості другого (належного) відповідача Державного казначейства України у цій справі на стадії апеляційного перегляду цієї справи.

Разом із тим, порушенням прав Держави України в особі Державної казначейської служби України у цій справі буде вирішення апеляційним судом по суті позовних вимог позивача без залучення останньої у цій справі в якості другого (належного) відповідача.

Що також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 лютого 2020 року у справі ЄУН 761/8980/16, який є обов`язковим для врахування загальними судами в вислу вимог с т. 263 ч. 4 ЦПК України.

Оскільки, предметом позову у цій справі є вимога позивача ОСОБА_1 до державної виконавчої служби про відшкодування шкоди матеріальної та моральної, завданої позивачу працівником органу державної влади Гуляйпільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області (Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)) накладенням вищезазначеного арешту на його майно, як боржника у вищезазначеному виконавчому провадженні при виконанні вищезазначеного рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини.

У пункті 43 постанови від 27 листопада 2019 року Великої Палати Верховного Суду, повний текст якої складено 06 лютого 2020 року, не відступаючи від висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 761/13921/15-ц (провадження № 6-99цс17), зроблено висновок про те, що «… належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин …».

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Таким чином, чинним законодавством передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним … особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) задовольнити, рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2021 року у цій справі скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відшкодування шкоди у цій справі відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 1, 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги відповідача при вищевикладених обставинах у цій справі, позивач не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що ОСОБА_1 не позбавлений права у подальшому у позасудовому чи судовому порядку окремо від цієї справи вирішувати питання про відшкодування шкоди із залученням належного відповідача.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) задовольнити.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2021 року у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відшкодування шкоди у цій справі відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 27.08.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.