ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» серпня 2021 року

м. Харків

справа № 642/6912/20

провадження № 22ц/818/3573/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А. В., Тичкової О. Ю.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 березня 2021 року в складі судді Грінчук О.П.

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач є споживачем наданих них послуг за адресою: АДРЕСА_1 , де на його ім`я відкрито особовий рахунок. Відповідач нерегулярно сплачує за надання послуг, чим підтверджує факт їх споживання та приєднання до умов типового договору.

Вказав, що внаслідок невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо оплати послуг з газопостачання утворилася заборгованість за період з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2020 року у розмірі 38 769,65 грн, яка наразі не погашена.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за період з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2020 року у розмірі 38 759,65 грн, 3% річних - 3422,54 грн, інфляційні втрати - 5869,94 грн та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 березня 2021 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що він у спірний період був єдиним постачальником природного газу для побутових споживачів м. Харкова та Харківської області, зокрема, і для відповідача. Типовий договір є належним доказом надання відповідачу послуг з газопостачання. За його даними особовий рахунок на відповідача відкритий за адресою: АДРЕСА_1 . Цю ж адресу зазначено відповідачем у квитанціях на оплату послуг у графі «призначення платежу». ОСОБА_1 фактичними діями з оплати послуг підтвердив договірні відносини. Всі дані про фактично спожиті обсяги природного газу споживачами він отримує від Оператора ГРМ - Акціонерного товариства «Харківміськгаз», на який покладено обов`язки з ведення обліку фактично спожитого побутовим споживачем природного газу. Отже, ним правомірно проведені нарахування, виходячи з фактичного обсягу спожитого природного газу на загальну суму 38 769,65 грн за період з 01 червня 2016 року по 30 квітня 2018 року.

07 травня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, яке ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 травня 2021 року залишено без задоволення.

18 травня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважав, що апеляційна скарга є необґрунтованою. Просив поновити строк на подання відзиву з урахуванням карантинних обмежень, відсутності у нього адвоката та стану здоров`я. Вказав, що у листопаді 2015 року працівниками Акціонерного товариства «Харківміськгаз» припинено газопостачання його житла. Водночас, працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» внесено запис про припинення газопостачання його житла, що є підставою для припинення нарахування субсидії на оплату комунальних послуг. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року скасовано судовий наказ про стягнення з нього заборгованості у розмірі 4000,24 грн, однак блокування субсидії продовжено. 01 вересня 2017 року повторно відключено його від газопостачання. 24 травня 2018 року співробітниками Акціонерного товариства «Харківміськгаз» пошкоджено газопровід, який забезпечував газопостачання його житла. Він звертався з цього приводу до поліції, однак його права не відновлено.

Просив постановити окрему ухвалу про провадження об`єктивного розслідування і притягнення до відповідальності керівників Акціонерного товариства «Харківміськгаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» за фальшування заборгованості, самоуправство та припинення газопостачання.

Також, просив зобов`язати Акціонерне товариство «Харківміськгаз» відновити газопостачання його житла за рахунок товариства та стягнути з осіб, які видали неправомірне розпорядження про припинення газопостачання, яке було підставою для припинення нарахування субсидії зі сплати послуг газопостачання, електропостачання, водопостачання і водовідведення, компенсацію для сплати заборгованості в розмірі: газопостачання - 39 883,24 грн, електропостачання - 3360,00 грн, водопостачання - 4483,30 грн; ухвалити рішення щодо стягнення вказаної заборгованості або скасувати її; стягнути компенсацію за моральні збитки у розмірі 20 000,00 грн.

Однак, зазначені вимоги відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, не можуть бути розглянуті та задоволені у межах даної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» до нього про стягнення заборгованості, оскільки судом першої інстанції такі вимоги не розглядались. Зустрічний позов ОСОБА_1 ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 03 березня 2021 року повернуто. Проте, вказане не позбавляє ОСОБА_1 права на звернення до суду із самостійним позовом на захист своїх прав, якщо він вважає їх порушеними.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивовано недоведеністю позовних вимог, оскільки позивачем не надано обґрунтованого розрахунку наданого та спожитого відповідачем газу, що припадає саме на його квартиру АДРЕСА_2 , газопостачання відповідача припинено з квітня 2018 року та наразі не відновлено, з вересня 2017 року по лютий 2018 року за газопостачання нараховано 0 грн щомісяця, а у березні 2018 року сума нарахування вже склала 17 926,47 грн, однак позивачем не обґрунтовано порядок нарахування такого розміру за один місяць; також позивачем не надано даних щодо тарифів, за якими відбувалось нарахування сплати за послуги з газопостачання, та обсяги спожитого відповідачем газу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 13).

Як вбачається з умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, який затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року за № 2500, цей типовий договір є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником (пункт 1.1), розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (пункт 4.3), при розрахунку за квитанціями абонентської книжки Постачальника Споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплата рахунка Постачальника про сплату послуг за цим договором має бути здійснена Споживачем в термін, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання Споживачем цього рахунку (пункт 4.6.)

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку за період з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_1 , особовий рахунок номер НОМЕР_1 , нараховано заборгованість з оплати послуг з газопостачання у розмірі 38 769,65 грн. Також, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ нараховано 3% річних - 3422,54 грн та інфляційні втрати - 5869,94 грн (а. с. 5).

З наданих відповідачем копій квитанцій за оплату послуг з газопостачання вбачається, що 20 березня 2018 року ним сплачено 224,00 грн, 12 квітня 2018 року - 224,00 грн, 27 червня 2018 року - 224,00 грн (а. с. 22).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

За змістом статі 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Частиною 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827 визначено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Вимогами статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» посилався на те, що відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, приєднався до умов Типового договору шляхом сплати рахунку (квитанцій) за природний газ та фактичного споживання природного газу. Внаслідок систематичного невиконання відповідачем обов`язку з повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилася заборгованість, яка за період з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2020 року склала 38 769,65 грн, а також нараховано 3% річних - 3422,54 грн та інфляційні втрати - 5869,94 грн.

Разом з тим, наданий позивачем розрахунок заборгованості дійсно неможливо вважати належним доказом щодо розміру та періоду утворення заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача.

Як зазначив ОСОБА_1 , газопостачання до його домоволодіння припинялось у вересні 2017 року та у квітні 2018 року.

Зазначене не заперечувалось позивачем та підтверджується тим, що у розрахунку заборгованості з вересня 2017 року по лютий 2018 року та з травня 2018 року по листопад 2020 року відсутні нарахування з оплати послуг (вказано 0,00 грн щомісячно).

Водночас, матеріали справи не містять відомостей про те, коли саме і з яких підстав відновлено газопостачання до будинку ОСОБА_1 , що позбавляє суд можливості встановити дійсний період утворення у нього заборгованості.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що у березні 2018 року йому нараховано до сплати 17 926,47 грн. Проте, з наданих доказів неможливо встановити порядок нарахування суми у такому значному розмірі за один місяць з урахуванням того, що з вересня 2017 року газопостачання припинено та доказів щодо дати його відновлення суду не надано.

Крім того, вказаний розрахунок сформований за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Отже, з наданого розрахунку неможливо встановити, чи нараховано заборгованість у вказаному в ньому розмірі лише на квартиру ОСОБА_1 , чи на весь будинок.

Також, позивачем не надано до суду першої інстанції відомостей про обсяг спожитого відповідачем природного газу та тарифи, за якими нараховано оплату послуг. Зазначені дані Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» надав до суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою, проте поважних причин ненадання цих доказів до суду першої інстанції не навів, тому вони в силу вимог статті 367 ЦПК України не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Виходячи з вищенаведеного, встановивши зазначені обставини справи, на підставі та у межах наданих сторонами доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати послуг, 3% річних та інфляційних втрат за недоведеністю та правильно відхилив усну заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності у зв`язку з безпідставністю заявлених вимог.

Твердження Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» щодо того, що особовий рахунок на відповідача відкритий за адресою: АДРЕСА_1 та цю ж адресу зазначено відповідачем у квитанціях на оплату послуг у графі «призначення платежу», судова колегія відхиляє, оскільки судом встановлено, що будинок, де мешкає відповідач, складається з квартир, в одній з яких проживає ОСОБА_1 , однак з розрахунку позивача не вбачається, що його зроблено саме по квартирі № 2 , а не по всьому будинку.

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» на те, що всі дані про фактично спожиті обсяги природного газу споживачами він отримує від Оператора ГРМ - Акціонерного товариства «Харківміськгаз», на який покладено обов`язки з ведення обліку фактично спожитого побутовим споживачем природного газу, також не можуть бути взяті до уваги, оскільки даних щодо обсягу фактично спожитого відповідачем природного газу позивачем до суду першої інстанції не надано, як і доказів правомірності нарахувань, зважаючи на те, що газопостачання відповідачу було періодично припинено.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Водночас, судова колегія не вбачає підстав, передбачених статтею 262 ЦПК України, для постановлення окремої ухвали суду щодо проведення розслідування і притягнення до відповідальності керівників Акціонерного товариства «Харківміськгаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» за фальшування заборгованості, самоуправство та припинення газопостачання, про що просив ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу, оскільки підстав для постановлення саме окремої ухвали не вбачається, однак, це не позбавляє ОСОБА_1 самостійно звернутися до правоохоронних органів з відповідною заявою.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А. В. Котелевець

О. Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 27 серпня 2021 року.