Провадження № 2/643/954/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2021

14 квітня 2021 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , якою просить стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 47 965,68 грн.

В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2004 року по 2006 рік. У шлюбі народилася спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище на « ОСОБА_4 ». Неповнолітня донька ОСОБА_5 зареєстрована та фактично проживає разом з позивачем ОСОБА_1 . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.01.2006 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. У Московському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває на виконанні виконавче провадження № 30003843 про примусове виконання виконавчого листа № 2-1423 від 04.05.2006, виданого Московським районним судом м. Харкова про стягнення аліментів, присуджених рішенням від 11.01.2006. Неповнолітня донька ОСОБА_5 повністю перебуває на утриманні позивача. Відповідач ухилявся від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, внаслідок чого, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2010, він був позбавлений батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 . На утримання дитини позивач ОСОБА_1 постійно несе додаткові витрати на предмети побуту, одяг, взуття, розвиток її здібностей. Протягом 2015-2017 років позивачем понесено додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 18 702,79 грн, а саме: придбано речі на 263,00 грн; сплачена вартість двох поїздок дитини у ДОТ ДП «Санаторій «Ялинка» у 2015 та 2016 роках 3960, 00 грн та 3 430,00 грн; придбано телефон з додатками до нього на суму 11 049,79 грн. Протягом 2017-2020 років позивачем понесено додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 76 669,58 грн, а саме: сплачена вартість відвідувань танців у ФОП ОСОБА_6 2 100,00 грн; сплачена вартість відвідувань розтяжки - TRX у ФОП ОСОБА_6 3 770,00 грн; сплачена вартість відвідувань льодової арени «Айс ХОЛ» ФОП ОСОБА_7 , вартість сеансу 70,00 грн; сплачена вартість відвідувань стоматолога СПДФО ОСОБА_8 2 670,00 грн; сплачена вартість відвідування лікаря ОСОБА_9 , яка знаходиться у «Люксоптика» ТЦ Караван м. Харкова, з метою перевірки зору дитини та підбору окулярів 250,00 грн; сплачена вартість залізничної екскурсії до міста Львова 2 800,00 грн; сплачена вартість туристичної поїздки дитини на Чорному морі до селища Лазурного Херсонської області, база «Корабел» (ФОП ОСОБА_10 ) на загальну суму 7 880,00 грн (вартість за двох), а вартість за дитину 4 830,00 грн; сплачено вартість туристичної поїздки до Єгипту на загальну суму 17 365,83 грн (вартість за двох), а вартість за дитину 8 682,91 грн; у зв`язку з відльотом з аеропорту Бориспіль у м. Києві понесені додаткові витрати на придбання квитків на автобус в сумі 594,00 грн; сплачено вартість занять з іноземної мови у ФОП ОСОБА_11 (серпень 2019 року) на загальну суму 1 450,00 грн; сплачено вартість занять з іноземної мови у ФОП ОСОБА_12 (з вересня 2019 року по січень 2020 року) на загальну суму 4 830,00 грн; сплачено вартість занять з іноземної мови у ФОП ОСОБА_12 (з березня 2020 року по липень 2020 року) на загальну суму 5 028,60 грн; сплачено вартість занять з української мови та математики у ХКТК НТУ «ХПІ» (з листопада 2019 року по лютий 2020 року) на загальну суму 1 780,00 грн; сплачено вартість занять з української мови та математики у ХДАК (з лютого 2020 року по травень 2020 року) на загальну суму 2 200,00 грн; сплачено вартість поповнення учнівського квитка у зв`язку з відвідуванням вищевказаних занять, на суму 950 грн; сплачено вартість сенсорного телефону PSmart+ на суму - 5 750,00 грн. Також, придбані речі для дитини: зимове пальто 1 119,00 грн; двоє штанів на суму 998, 00 грн та ремінь на суму 149,00 грн; ремінь та штани 774,00 грн; речі на суму 1 139,70 грн; речі на суму 1 948, 00 грн та 336,00 грн; взуття на суму 1 757,00 грн та на суму 1 781,00 грн; речі на суму 1 897,00 грн; спідницю на суму 599,00 грн. Сплачено суму придбання тренажеру з доставкою у розмірі 9 884,00 грн; сплачено вартість канцтоварів на суму 118,38 грн, 14,02 грн, 3,00 грн; сплачено вартість бісерного дерева 86,00 грн; сплачено вартість модернізації ноутбука на суму 6 242,00 грн та на суму 860,00 грн; сплачено вартість придбаних для доньки лосьйону та крему для обличчя на суму 208,00 грн та 240,00 грн; сплачено вартість придбання сандалії жіночі на суму 559,00 грн. З урахуванням викладеного позивачем понесено додаткові витрати на утримання спільної з відповідачем дитини в розмірі 95 931,37 грн, яку позивач вважає за необхідне розділити порівну між нею та відповідачем, тобто по 47 965,68 грн. Оскільки відповідач жодної участі у додаткових витратах не несе, тому позивач звернулася з даним позовом до суду.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова визначено вказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

З боку сторін клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.

Отже, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що відповідає положенням ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов таких висновків.

Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.10.2004, шлюб між сторонами розірвано 07.11.2006, актовий запис № 580 (а.с.10).

Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с.10).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.01.2006 позовну заяву ОСОБА_13 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 08.12.2005 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2010 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Спільна дитина позивача та відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні (а.с.12).

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17).

Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування доньки в санаторії «Ялинка» в періоди з 26.06.2015 по 13.07.2015, 25.06.2016 по 08.07.2016 підлягає задоволенню, оскільки вказані витрати відносяться до додаткових витрат на дитину та доведені з боку позивача належними та допустимими доказами, а тому з відповідача підлягає до стягнення сума в розмірі 3695,00 грн, тобто половина від сплаченої позивачем суми на дві путівки 7390,00 грн.

Також, підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат пов`язаних з відвідуванням донькою лікаря-окуліста ОСОБА_9 , в сумі 125,00 грн, тобто половина від сплаченої позивачем суми в розмірі 250,00 грн (а.с.29).

Вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на оплату занять донькою танцями Poledance та розтяжкою TRX, не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довела суду, що вказані витрати зумовлені розвитком особливих здібностей дитини, а тому суд приходить до висновку, що вони не є додатковими витратами у розумінні статті 185 Сімейного кодексу України.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на придбання двох телефонів, бісерного дерева, канцтоварів, косметики для обличчя - не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України, а є поточними витратами на утримання дитини (аліментами), у тому числі на навчання, придбання одягу і взуття (а.с.15, 54-62, 65-66, 68-69). Придбання тренажера з доставкою додому, також не є додатковими витратами, оскільки позивачем не доведено необхідність його придбання саме для дитини (рекомендації лікарів, тощо) (а.с.63-64).

Крім того, не підлягають стягненню, як додаткові витрати на дитину, відвідування льодової арени «Айс ХОЛ», витрати на проїзд по місту Харкову в зв`язку з навчанням, здійснення модернізації комп`ютера (а.с.23, 50-53, 67).

Не підлягають стягненню з відповідача, як додаткові витрати на дитину, кошти сплачені на поїздку на море до селища Лазурне Херсонської області та Єгипту (включаючи придбання квитків на автобус до аеропорту), оскільки, позивачем не доведено сплату вказаної в позові суми коштів за відпочинок на Чорному морі в селищі Лазурне Херсонської області, а також матеріали справи не містять жодних доказів щодо рекомендації лікарів для оздоровлення дитини саме в Єгипті, що позитивно би впливало на стан здоров`я дитини, у зв`язку з чим були придбані путівки (а.с.32-39).

Судом також враховано відсутність доказів, що позивачем погоджено з відповідачем питання та досягнення домовленостей щодо оплати останнім вартості туристичних путівок на дитину.

Отже, з боку позивача є помилковим твердження, що до додаткових витрат на дитину можна віднести витрати на придбання одягу, взуття, різні розваги та відпочинок.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на залізничну екскурсію до міста Львова, не підлягають стягненню, оскільки з боку позивача не надано доказів того, що донька ОСОБА_5 дійсно брала участь в екскурсії та поїздці до міста Львова. Суду не надані докази оплати суми екскурсії та доказів проїзду дитини з м. Харкова до м. Львова (а.с.30-31).

Вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на заняття з іноземної мови у «Школа іноземних мов «New York Language School» ФОП ОСОБА_14 (загальна сума за навчання 11 308,60 грн) та занять з української мови та математики у Харківському комп`ютерно технологічному коледжі НТУ «ХПІ» (загальна сума за навчання 3980,00 грн), не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Навчання особи з метою покращення рівня знань, а саме курси, не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 Сімейного кодексу України.

Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини, зокрема і в приватній школі, при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти без оплати, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

З боку позивача не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання доньки саме у зазначених вище закладах. Такі навчальні заклади було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини у стоматолога СПДФО ОСОБА_8 , суд приходить до такого висновку.

На підтвердження понесених додаткових витрат на лікування дитини у стоматолога СПДФО ОСОБА_8 , позивачем надані копії квитанцій про сплату грошових коштів за надання стоматологічних послуг (а.с.24-28).

Зазначені квитанції не можуть бути належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами на підтвердження понесених позивачем додаткових витрат на дитину, оскільки не містять інформації стосовно виду стоматологічних послуг та інформації кому саме надавалися такі послуги. Крім того, квитанція № 768912 підписана не ОСОБА_8 та має інший ідентифікаційний код ДРЗОУ.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Перелік можливих доказів та вимоги стосовно їх належності, допустимості, достовірності і достатності передбачені у ст. ст. 76-80 Цивільного процесуального кодексу України. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Всупереч свого процесуального обов`язку позивач не надала до суду визначених у ст.ст. 76-80 Цивільного процесуального кодексу України доказів понесених додаткових витрат, зокрема, за надання стоматологічних послуг доньці ОСОБА_5 .

Відповідно до положень ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення вимог позову, та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суми грошових коштів в розмірі 3 820,00 грн, визначених позивачем та понесених додаткових витрат на дитину.

Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 133, 141, 258, 263, 259, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , додаткові витрати на дитину в розмірі 3 820 (три тисячі вісімсот двадцять) гривень 00 копійок.

В іншій частині вимог позову відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Сугачова