Справа № 369/5147/21
Провадження № 2/369/3862/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.,

за участю секретаря Житар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Державний реєстратор Комунального підприємства « Агенція Адміністративних послуг» Гуцуляк Тетяна Віталіївна, Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київськеої області, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх прав обтяжень ,-

В С Т А Н О В И В :

19.04.2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Державний реєстратор Комунального підприємства « Агенція Адміністративних послуг» Гуцуляк Тетяна Віталіївна, Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київськеої області, про визнання противправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх прав обтяжень.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2021 року зазначену позовну заяву передано до провадження судді Усатова Д.Д.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.04.2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. На виконання положень ч.1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі.

Разом із позовною заявою до суду позивачем ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову з проханням забезпечити його позов шляхом:

накладення арешту та встановлення заборони вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, розпорядженням в будь-який інший спосіб та з державною реєстрацією прав власності або інших речових прав на нерухоме майно, а саме: домоволодіння (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224) та земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, кадастровий номер :01:003:0006. номер об`єкта в РПВН 189753041. яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована, тим, що 05 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УКРСОЦБАНК» укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 014-256-КП. В рахунок забезпечення зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 014-256-КП від 05.07.07 р., між ОСОБА_1 та ПАТ «УКРСОЦБАНК» укладено договір іпотеки від 05.07.07р., згідно з яким в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме домоволодіння та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на домоволодіння та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.05.07 р. (зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 31.05.07 р.) та Державним актом на право приватної власності на землю (серія Р2 №380199 від 08.08.03р., кадастровий номер: :01:003:0006).

13 серпня 2019 року, на територію домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та є власністю ОСОБА_1 , проникли невідомі особи, які пояснили, що вони є представниками нового власника нерухомого майна, а саме домоволодіння та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 було надано для огляду копію інформаційної довідки (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна) № 172249896 від 02.07.19 р., з якої він дізнався, що нерухоме майно, яке належить йому на праві приватної власності було перереєстровано 24 червня 2019 року, новим власником зазначено ПАТ «УКРСОЦБАНК», , місце реєстрації: 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29.

Згідно з довідкою, 24 червня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Гуцуляк Тетяною Віталіївною право власності на нерухоме майно, домоволодіння та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 перереєстровано за ПАТ «УКРСОЦБАНК», . Індексний номер рішення про державну реєстрацію - 47540788 (від 27.06.19 р.).

Відповідно до довідки, підставою реєстрації права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «УКРСОЦБАНК», є:

дублікат іпотечного договору № 014-256-ЗП, серія та номер 478, виданий 05.06.2019 року, який посвідчений Приватним нотаріусом КМНО Сень-Силкою І.В.;

повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер 13.3- 03/96-103В, виданий 27.02.2019 року, видавник ПАТ «УКРСОЦБАНК».

Заявник вказує, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій щодо предмету спору з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Враховуючи викладене, позивач просить заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд враховує, що згідно з ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 509/2765/19 (провадження № 4-21904св19) викладено правову позицію згідно з якою:

«Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

На підставі ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

[…] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

[…] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 760/5582/20 (провадження № 61-12876св20) викладено правову позицію згідно з якою:

«Частинами 1 та 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Позов забезпечується , зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження№ 14-88цс20).»

У постанові Великої Палати Верхвоного Суду від 15.09.2020 № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) вказано: «те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір».

Крім того, суд бере до уваги правову позицію, викладену постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 760/5582/20 (провадження № 61-12876св20) за змістом якої: «апеляційний суд, вірно застосувавши норми процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що співмірним є запропонований вид забезпечення його позову шляхом накладення арешту на спірне майно із заявленими ним позовними вимогами про скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що спростовує доводи касаційної скарги».

Судом встановлено, що у квітні 2021 року позивачем ОСОБА_1 , подано до Києво-Святошинського районного суду Київської позов до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Державний реєстратор Комунального підприємства « Агенція Адміністративних послуг» Гуцуляк Тетяна Віталіївна, Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київськеої області, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх прав обтяжень, в якому він просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 47540788 від 27.06.2019 року прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг», Київська обл., ОСОБА_2 , яке стало підставою для внесення запису про право власності №32172293, за Акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» , м. Київ, вул. Ковпака, 29 та в подальшому за його правонаступником АТ «Альфа Банк», згідно передавального акту між АТ «УКРСОЦБАНК» та АТ «АЛЬФА БАНК», серія та номер: 10221-10229, виданий 11.10.2019, видавник: Розсоха С.С. п/н Київського міського нотаріального округу на об`єкт нерухомого майна (домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224) та земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, кадастровий номер :01:003:0006, реєстраційний номер 224, номер об`єкта в РПВН 18975304Т яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис номер 32172293 від 24.06.2019 року внесений державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг», Київська область, Гуцуляк Тетяною Віталіївною, підставою внесення якого стало Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер:47540788 від 27.06.2019 АДРЕСА_1 .

Отже, судом встановлено, що предметом даного позову є визнання протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 47540788 від 27.06.2019 року прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг», Київська обл., ОСОБА_2 , яке стало підставою для внесення запису про право власності № 32172293 за АТ «Альфа Банк» та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис номер 32172293 від 24.06.2019 року внесений державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг», Київська обл., ОСОБА_2 ». Тобто даний спір за своєю сутністю є спором щодо права відповідача на спірне майно та відновлення права позивача на спірне домоволодіння та земельну ділянку .

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд установив, що між сторонами дійсно існує спір щодо захисту права власності заявника на спірне домоволодіння та земельну ділянку, здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, врахував обставини, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, з огляду на що дійшов висновку щодо необхідності застосування в даному випадку заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Разом з тим, щодо вимог клопотання про забезпечення позову в частині встановлення заборони вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, розпорядженням в будь-який інший спосіб та з державною реєстрацією прав власності або інших речових прав на нерухоме майно , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.10.2020 у справі № 278/260/19-ц (провадження № 61-8580св19) вказано:

«Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

У відповідності з положеннями статті 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову, зокрема є: накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії. При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (із змінами від 12 червня 2009 року), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Таким чином, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції у частині задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, зняття з реєстрації ОСОБА_1 з житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , включаючи господарські будівлі і споруди (у тому числі від відключення електро-, водо-, газопостачання), з одночасною забороною потрапляння на територію будинку та земельної ділянки та постановляючи у цій частині нову постанову, суд апеляційної інстанції, враховуючи не співмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у цій частині».

Суд бере до уваги, що зі змісту позовної заяви вбачається, що спірне домоволодіння є житлом, в якому наразі проживає родина позивача, в тому числі неповнолітня дочка позивача. З огляду на наведене суд вважає, що дійсно, за умови наявності спору щодо домоволодіння наразі можлива ситуація, яка може призвести до порушення однієї з базових конституційних гарантій, передбачених ст. 47 Основного Закону - права на житло.

При цьому у п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) вказано, що: «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50)».

Разом з тим, звертаючись з позовом у даній справі позивач самостійно, на свій розсуд обрав (визначив) предмет спору, а саме: «визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень». З огляду на такий предмет спору, принцип диспозитивності цивільного судочинства та обов`язкову до застосування правову позицію, викладену у зазначеній постанові Верховного Суду від 19.10.2020 у справі № 278/260/19-ц, суд не вбачає за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову в частині вимог про заборону вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, розпорядженням в будь-який інший спосіб та з державною реєстрацією прав власності або інших речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, суд звертає увагу заявника, що звернувшись до суду з іншим предметом спору він не позбавлений права подати нову заяву про забезпечення позову з зазначеними вимогами, які були б адекватними та співмірними, а також мали б зв`язок із предметом позовної вимоги.

З іншого боку суд звертає увагу відповідача на приписи ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Крім того, суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи наведене правило процесуального закону суд має право, однак, він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.12.2018 у справі № 61-11274св18.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують обставини, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Крім того, у відповідності до ч. 6 ст. 154 ЦПК України відповідач не позбавлений права звернутись з клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення надавши докази, які на його думку підтверджують наявність обставин для такого забезпечення.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що з урахуванням предмету та підстав позову, з якими позивач звернувся до суду, мети забезпечення позову, заяву позивача слід задовольнити частково, в частині накладення арешту на спірне нерухоме майно, оскільки невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести у майбутньому до порушення прав позивача.

За змістом ч. 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Аналогічна норма міститься у п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України за змістом якої окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, зокрема, ухвали суду першої інстанції щодо забезпеченя позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 149-153, 157, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Державний реєстратор Комунального підприємства « Агенція Адміністративних послуг» Гуцуляк Тетяна Віталіївна, Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київськеої області, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх прав обтяжень - задовольнити частково.

Накласти арешт на домоволодіння, загальною площею 454, 5 кв.м, житловою площею 235,3 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224, яке належить на праві приватної власності акціонерному товариству «Альфа-Банк».

Накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер: :01:003:0006, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 224, яке належить на праві приватної власності акціонерному товариству «Альфа-Банк».

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк» ; адреса 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з наступного дня після її постановлення (ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Направити дану ухвалу всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову (які ідентифіковані судом) для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи (ч. 11 ст. 153 ЦПК).

Суддя Д.Д.Усатов