г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1053/17
Номер провадження 4-с/213/8/21
У Х В А Л А

21 квітня 2021 року Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Нестеренка О.М.,

секретар судового засідання Стаматова А.В.,

за участі скаржника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку між Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича у виконавчому провадженні № 63482576 щодо не скасування арешту на банківський рахунок,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 28.03.2021 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою та просить визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В. по виконавчому провадженню № 63482576 щодо не скасування арешту, накладеного на банківський рахунок НОМЕР_1 (картка НОМЕР_2 ), відкритий на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк», та скасувати арешт з зазначеного банківського рахунку.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.04.2020 у справі № 213/1053/17 задоволено позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» (правонаступника АТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, стягнуто з відповідачів солідарно на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за Договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів №123/08-АВ/011 від 08.10.2008 та Договором поруки №123/08-ПР/010 від 08.10.2008 в загальному розмірі 8 922,20 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 304, 89 грн.

Рішенням Дніпровського апеляційного суду від 09.09.2020 вищевказане рішення суду першої інстанції було частково скасовано в частині солідарного стягнення боргу з ОСОБА_2 , і в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. На підставі вказаного рішення судом було видано стягувачу АТ «Альфа-Банк» виконавчий лист для примусового стягнення з ОСОБА_1 заборгованості і розмірі 8 922,20 доларів США.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В. від 04.11.2020 на підставі цього виконавчого листа було відкрите виконавче провадження №63482576 і постановою ВП №63482576 від 04.11.2020 накладено арешт на його картковий банківський рахунок у АТ «КБ «ПриватБанк» для зарахування заробітної плати. Такою виконавчою дією було заблоковано рахунок і позбавлено заявника на отримання доходу та засобів існування.

Заявник вважає що приватному виконавцю було достеменно відомо про місце його роботи, що підтверджується винесеною постановою ВП № 63482576 від 09.11.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20 %, яка була направлена ним за його місцем роботи до ПП «АВТОДЕН» для вчинення відрахувань із доходів на користь стягувача. Станом на дату подання даної скарги він продовжує працювати в цьому ж підприємстві. Зазначив, що для зарахування заробітної плати у АТ «КБ «ПриватБанк» відкрито та використовується картка/рахунок НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), який на цей час залишається заблокованим, що унеможливлює користування грошовими коштами.

Зазначив, що ним надсилалися приватному виконавцю листи про зняття арешту та розблокування вищезазначеного рахунку, які приватним виконавцем залишено поза увагою. Також він самостійно звертався до АТ «КБ «ПриватБанк» про невідкладне розблокування рахунку, на що отримав відповідь про неможливість вчинення таких дій. Тому він звертається до суду з цією скаргою.

В судовому засіданні заявник скаргу підтримав, просив викладені в ній вимоги задовольнити, пояснив, що до виконавця звертався неодноразово, повідомляв, що цей рахунок має спеціальний режим. Звертався як поштою, так і особисто здавав заяву. Здав документи та особисто ознайомився з виконавчим провадженням. Підтвердив, що вже звертався до суду зі скаргою, але суд відмовив, оскільки не було доказів того, що виконавець отримав його заяву. Після цього він направив документи на електронну пошту і звичайною поштою, і має докази отримання приватним виконавцем йог заяви, яким є долучений до матеріалів трекінг з офіційного сайту «Укрпошти».

Зазначив, що із його заробітної плати здійснюються відрахування на користь стягувача АТ «Альфа-Банк» на підставі постанови приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20 %.

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев І.В. та представник стягувача АТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином, пояснень по суті скарги або будь-яких клопотань від них не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, їх неявка, якщо вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає розгляду скарги.

Вислухавши скаржника, повно і всебічно вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України обов`язковість виконання рішень суду є однією з основних засад судочинства. За приписами ст.129-1 Конституції України зазначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно вимог ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

З наведених правових норм видно, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ("Горнсбі проти Греції" (Hornsby V. Greece), від 19.03.1997, п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці без неналежних затримок (у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці ("Чіжов проти України", п.40).

За приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті п`ятої цього Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Судом встановлено, що 04.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В. на підставі виконавчого листа, виданого 23.09.2020 Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №213/1053/17 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за Договором Кредиту на купівлю автотранспортних засобів №123/08-АВ/011 від 08.10.2008 з додатками та Договором поруки №123/08-ПР/010 від 08.1ґ0.2008 в загальному розмірі 8 922,20 доларів США відкрито виконавче провадження № 63482576.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з вимогами статті 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З метою виконання виконавчого документу приватним виконавцем постановою від 09.11.2020 було звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 63482576.

Відповідно до п.7 ч.3 ст. 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному ст.35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно з положеннями ст.56 цього Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

З метою забезпечення реального виконання рішення приватним виконавцем постановою від 04.11.2020 накладено арешт на майно боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 .

Особливості звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначено Розділом ІХ Закону України "Про виконавче провадження".

Так, згідно з ч.1 ст.68 цього Закону, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Відповідно до ч.1 ст.69 Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Статтею 70 Закону визначено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: … за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Водночас, нормою ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим ч.2 ст.59 вказаного Закону виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п.10 ч.1 ст.34 цього Закону. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

З наведених норм права видно, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно, державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому нормою ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено не вичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі накладення арешту на кошти, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів.

Тобто, зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до ч.4 ст.59 Закону на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що рахунок, на який накладено арешт, має статус спеціального. Такий арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів. Такий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19-ц.

Відповідно до ч. 1 ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як видно із наданих суду заявником копій матеріалів виконавчого провадження у відношенні ОСОБА_1 , банк, в якому арештовано рахунки (кошти) боржника, зокрема АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повідомив приватного виконавця про цільове призначення рахунку та не повернув постанову від 04.11.2020 без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Суду скаржником також не надано доказів того, що приватному виконавцю банком направлено повідомлення про неможливість накладення арешту на рахунки.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 05 листопада 2020 року звертався до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В. із письмовою заявою про зняття арешту з карткового рахунку НОМЕР_1 , надавав довідку ПП «Автоден» про його роботу в цьому підприємстві на посаді директора та довідку АК ПБ «ПриватБанк», з якої видно, що на даний рахунок нараховується ОСОБА_1 заробітна плата, яка була зареєстрована 05.11.2021, про що наявна відмітка на заяві.

11 березня 2021 року ОСОБА_1 знов направив до приватного виконавця Щигарцева І.В. заяву про зняття арешту з банківського рахунку із спеціальним режимом використання НОМЕР_1 , яка згідно з трекінгом поштових відправлень вручена адресатові 22.03.2021. Станом на час розгляду скарги арешт з рахунку заявника приватним виконавцем не знятий.

Як зазначено вище, законодавство забороняє арештовувати кошти на рахунках зі спеціальним режимом використання, тобто на рахунках, відкритих згідно зі статтями 15-1 Закону України «Про електроенергетику», статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» та відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки». Отже суд вважає, що рахунки зі спеціальним режимом використання це рахунки підприємств, що займаються виробництвом або постачанням енергії, води, опаленням приміщень тощо.

Крім того, суд враховує, що стягнення з цільових виплат боржника здійснюють підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці, які власне нараховують зарплату, пенсію, стипендію тощо на підставі документів, що надходять від виконавців. Це визначено статтею 69 Закону України «Про виконавче впровадження».

Загальний розмір відрахувань із заробітної плати, стипендії, пенсії тощо може становити від 20 до 50 відсотків. Тобто на банківський рахунок надходить сума, з якої роботодавець (установа, організація тощо) вже утримав кошти на погашення боргу.

Згідно з постановою приватного виконавця ним звернуто стягнення на заробітну плату боржника за місцем його роботи в ПП «АВТОДЕН» на користь стягувача АТ «Альфа-Банк». Про цю обставину стверджував і заявник в судовому засіданні.

За таких обставин суд вважає, що рішення суду, яке є обов`язковим для виконання, виконується.

Відповідно до ч.2 ст.10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року №95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19, від 10 жовтня 2019 року у справі №916/1572/19 та № 340/1018/19 від 17 січня 2020 року.

Відповідно до положень ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вже зазначалось вище, заявником не надано доказів того, що банківська установа повідомила приватного виконавця, що рахунок заявника в банку, є рахунком зі спеціальним режимом використання.

Водночас, суд керується Постановою Верховного Суду № 340/1018/19 від 17.01.20, який зазначає, що згідно з положеннями ст.10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року №95, ст.ст.3, 43 Конституції України, ст. 97 Кодексу законів про працю України, ст.ст.15, 22, 24 Закону України «Про працю», держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю, виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці. Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані заявником докази в їх сукупності, суд вважає, що заявником доведено, що приватний виконавець отримував заяви про зняття арешту з рахунку заявника, на якій зараховується заробітна плата, але останній не надав суду доказів того, що здійснював запит до установи банку для з`ясування режиму цього рахунку, і не впевнившись в тому, що рахунок боржника не відноситься до такого, на який законом заборонено накладати арешт, не зняв його. Таким чином, судом встановлено наявність підстав для задоволення скарги.

Згідно з ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Водночас, враховуючи положення ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», які не містять норм, що зумовлюють, за встановлених фактичних обставин справи, самостійного скасування виконавцем обтяження майна боржника, суд приходить до висновку і про задоволення скарги у частині скасування арешту з банківського рахунку заявника ОСОБА_1 , який накладений зазначеною постановою приватного виконавця Щигарцева І.В. від 04.11.2020, у виконавчому провадженні № 63482576, оскільки цей судовий акт не входить до переліку вичерпних підстав, що визначені законодавцем для прийняття виконавцем самостійного рішення про скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 447 - 453 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича у виконавчому провадженні № 63482576 щодо не скасування арешту на банківський рахунок задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича у виконавчому провадженні № 63482576 щодо не скасування арешту, накладеного на банківський рахунок НОМЕР_1 (картка НОМЕР_2 ), відкритий на ім`я ОСОБА_1 в Акціонерному Товаристві Комерційний Банк «ПриватБанк».

Зняти арешт, накладений постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича від 04.11.2020 у виконавчому провадженні ВП № 63482576, накладений на банківський рахунок НОМЕР_1 (картка НОМЕР_2 ), відкритий на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , в Акціонерному Товаристві Комерційний Банк «ПриватБанк».

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступну та резолютивну частину ухвали проголошено в судовому засіданні 21.04.2021.

Повна ухвала складена 22.04.2021.

Суддя О.М. Нестеренко