ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року м. Харків

Справа № 629/3770/19

Провадження № 22-ц/818/1252/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з рогляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом : ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову вказує, що позивач з 15.04.2016 по 03.10.2017 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з матір`ю иа знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що ОСОБА_2 припинив піклуватись про дитину як батько, не цікавиться її життям, її станом здоров`я, розвитком та необхідністю матеріального забезпечення. Взагалі не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, навчальний заклад не відвідує, в розвитку дитини участі не приймає. На думку позивача ці факти свідчать про відсутність у відповідача батьківських почуттів та відповідальності перед малолітньою дитиною. За таких обставин, ОСОБА_4 стверджує, що є всі підстави вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківського обов`язку, не проявляє до дитини турботи, хоча має реальну можливість виконувати цей обов`язок.

Крім цього, наголошує на тому, що позивач жодним чином не забороняла відвідувати дитину, спілкуватись з нею, тому така байдужа поведінка відповідача є його свідомим вибором.

До того ж у позові зазначено, що відповідач має декілька судимостей за вчинення тяжких злочинів в різні періоди часу, зловживає спиртними напоями, веде асоціальний спосіб життя, аліментні зобов`язання не виконує, а стягнення коштів проводять органи державної виконавчої служби примусово. Враховуючи ці обставини, позивач припускає, що такий спосіб життя відповідача може негативно вплинути на дитину.

На теперішній час позивач має повноцінну родину, перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , від цього шлюбу має дитину, забезпечена житлом, за місцем проживання характеризується позитивно, шкідливих звичок не має.

Представник відповідача до суду надала відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що позивач не надала суду належних, допустимих, достовірних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказує, що існування судимості у відповідача, не пов`язаної з умисним кримінальним порушенням щодо дитини, не є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 жовтня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд мотивував свою позицію тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин вказаної справи не доведено, оскільки позивачем не підтверджено матеріалами справи та будь якими іншими доказами, що відповідач свідомо та без перепон ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник позивача звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 жовтня 2020 року, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вважає рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

У скарзі вказує, що суд першої інстанції не надав належну оцінку доказам ухилення відповідача від виховання дитини, дійшов помилкового висновку щодо відсутності в його поведінці вини, свідомого нехтування своїми обов`язками. Адже суду надавались негативна характеристика відповідача, було надано рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 серпня 2017 року про стягнення аліментів з відповідача, як доказ неналежного виконання ОСОБА_7 своїх батьківських обов`язків, крім того батько, який вчинив насильницький злочин, на думку позивача, не може навчити дитину гідним речам. На підставі викладеного, представник позивача вважає, що до суду першої інстанції було надано достатньо доказів щодо підтвердження винної поведінки відповідача.

Не погоджується також представник позивача із тим фактом, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_8 , адже на її думку, висновок є достатньо обґрунтованим, винесений з урахуванням характеристики відповідача, його ставлення до виконання батьківських обов`язків.

Заперечує позивач також і проти висновку суду про відсутність можливості у відповідача виконувати свої батьківські обов`язки, у зв`язку із відбуванням покарання в місцях позбавлення волі. Наголошує, що на момент вчинення відповідачем умисного злочину 02.09.2017 року дитині було 1 рік 4 місяці, а на момент ухвалення вироку Лозівським міськрайонним судом Харківської області від 13.08.2018 року 2 року 3 місяці. Ані до моменту вчинення злочину, ані до моменту ухвалення вироку, ОСОБА_2 не допомагав своїй дитині, не спілкувався з нею, тобто ще до позбавлення волі відповідач умисно нехтував своїми батьківськими обов`язками. Йдеться не лише про несплату аліментів, а й про повну відсутність біологічного батька в житті дитини.

Той факт, що відповідач має декілька судимостей за вчинення тяжких злочинів в різні періоди, свідчить, на думку позивача, про неможливість ОСОБА_2 гідним чином вплинути на формування у дитини норм загальновизнаної моралі, виховати в ній справедливість тощо.

На підставі викладеного, позивач вважає, що неправильне тлумачення правових категорій і понять судом першої інстанції призвело до неправильного встановлення обставин та оцінки доказів, як наслідком стало неправильне застосування норм матеріального права.

Від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування зазначає, що позивачем не доведено винну поведінку відповідача щодо невиконання своїх батьківських обов`язків. Щодо сплати аліментів, то на ім`я позивача надсилаються грошові кошти від ОСОБА_9 на підтвердження чого надаються квитанції. Крім того, представник відповідача наголошує, що відповідач телефонував позивачу для того щоб дізнатись про життя своєї дитини, її здоров`я, розвиток, проте позивач не надала такої можливості та не відповідає коли він телефонує.

Підкреслює, що наявність вироку суду щодо ОСОБА_10 не є підставою для позбавлення його батьківських прав. Адже ст. 164 СК України має вичерпний перелік таких підстав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 164 СК України законодавець чітко визначив підставою для позбавлення батьківських прав батьків, які засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. В даному випадку злочин вчинено відповідачем відносно інших осіб.

Загалом, представник відповідача наголошує, що факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відзиву на апеляційну скаргу свідчить про його інтерес до дитини.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції з`явились представники сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини та правовідносини між сторонами.

З 15.04.2016 року позивач та відповідач перебували у шлюбі, який рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03.10.2017 року, було розірвано.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яка проживає разом з позивачем.

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.08.2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до повноліття дитини.

10.08.2018 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 від 10.08.2018 року.

Згідно довідки міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківськму, Лозівському районах та м.Лозова від 26.07.2018 року, ОСОБА_11 не отримувала аліменти від ОСОБА_2 у період з 29.06.2017 року по 23.07.2018 року, згідно виконавчого листа №629/2232/17, виданого 31.08.2017 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 вбачається, що загальний розмір заборгованості за період з липня 2017 року по липень 2018 року складав 22254 грн. Загальний розмір заборгованості за період з серпня 2018 року по березень 2019 року, з урахуванням сум часткової сплати останнім аліментів, складає 10091 грн.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області №658 від 26.10.2018 року, ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_5 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Первомайського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №14 «Барвінок» комбінованого типу Первомайської міської ради Харківської області №9 від 18.07.2018 року, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 (зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ) дійсно відвідувала Первомайський дошкільний заклад №14 з 07.05.2018 року по теперішній час. За період відвідування дитиною дитячого садка проблем з питання виховання, утримання дитини в сім`ї і в дитячому садку не було. Мати, ОСОБА_13 , дитину завжди приводила і забирала з дитячого саду без порушення режиму і розпорядку установи. Єва завжди приходила в дитячий сад чиста, доглянута, акуратно одягнена. Дівчинка за її віку була розвинена, спокійна, витримана, всі свої дитячі питання вирішувала без істерик і крику, впевнено почувалася в дитячому колективі. Це є показником того, що дитина проживає в нормальному, благополучному оточенні. Вихованням дитини займалася мати. Батько дитини ОСОБА_10 в дитячому садку за час перебування дитини, ніколи не з`являвся і участі у вихованні дитини не приймав (том 1 а. с. 20)

.

Згідно довідки Первомайського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №14 «Барвінок» комбінованого типу Первомайської міської ради Харківської області №13 від 03.12.2018 року, дитина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 дійсно відвідує Первомайський дошкільний навчальний заклад № 14 з 07.05.2018 р. по теперішній час. Дитина проживає з матір`ю ОСОБА_4 та з вітчимом ОСОБА_6 . За період відвідування дитиною дитячого садку проблем з питань виховання, утримання дитини в родині та в дитячому садку не було. Мама, ОСОБА_13 , чітко та неухильно виконує внутрішній розпорядок та режим дитячого саду. Єва завжди приходить в дитячий сад чистою, доглянутою, охайно одягненою. Батька, ОСОБА_2 , за час перебування дитини ОСОБА_15 в дитячому садку жодного разу не бачили, з вихователями не спілкувався. Зі слів матери участі у вихованні дитини батько не приймає (том 1 а. с. 21).

Згідно довідки КНП «Первомайський центр первинної медико-санітарної допомоги №01-33/608 від 12.07.2019 року, дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , спостерігається в амбулаторії загальної практики - сімейної медицини м.Первомайський № 2 КНП «Первомайський центр первинної медико-санітарної допомоги» з народження. На диспансерному обліку не знаходиться. Дитина здорова. Лікаря загальної практики-сімейної медицини відвідує з профілактичною метою регулярно. Дитину на прийоми супроводжує мати ОСОБА_4 і вітчим ОСОБА_6 . Батька дитини ОСОБА_2 жодного разу не бачили.

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.08.2018 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.121 ч.2 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі. Відбуває покарання в ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)». Строк відбування покарання обчислюється з 13.09.2017 року.

Згідно характеристики Домаського старостинського округу Лозівської міської ради Харківської області №359 від 05.09.2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) до 03.09.2017 року. За час проживання в селі характеризується позитивно, у громадських місцях поводив себе пристойно, доброзичливий, ввічливий, зразкової поведінки, уважний до батьків та людей похилого віку. Відповідально ставився до своїх батьківських обов`язків, приймав участь у вихованні своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У відношенні до інших, чесна та порядна людина. До Домаського старостинського округу Лозівської міської ради Харківської області заяв та скарг на гр. ОСОБА_2 не надходило.

Згідно характеристики ДУ «Холодногірська виправна колонія (18)» від 13.09.2019 року №3/5-3429 ОСОБА_16 13.08.2018 року був засуджений вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області за ст.121 ч.2 КК України з призначенням покарання у виді 8 років позбавлення волі. Початок строку 03.09.2017 року, кінець 03.09.2025 року. В місцях позбавлення волі знаходиться з 03.09.2017. З 12.09.2017 по 15.11.2018 перебував в установі виконання покарання №27, характеризувався негативно. З 15.11.2018 року ОСОБА_2 відбуває покарання у ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)», працевлаштований. За час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має. Підтримує корисні зв`язки з матір`ю, батьком та дружиною шляхом телефонних розмов,отримує від неї посилки та передачі.

Рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області №01-28/239 від 08.04.2019 року, визначено порядок участі батьків відповідача ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у спілкуванні та вихованні малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за наступним графіком: два рази на місяць у суботу з 9.00 год. до 11.00 год. у м. Первомайський, Харківської області за умови задовільного стану здоров`я дитини.

В судовому засіданні у суді першої інстанції зі свідчень батьків відповідача було з`ясовано, що відповідач весь час працював та матеріально утримував свою родину. Про свою доньку ОСОБА_19 піклувався та приділяв достатньо уваги.

За час перебування їх сина, відповідача по справі, в 2017 році на заробітках в м. Москва, позивач з донькою проживала з ними, а через деякий остання почала спілкуватися з іншим чоловіком та переїхала жити до нього. Після повернення сина із заробітків, позивач із дитиною разом з ним переїхали проживати в м.Первомайський Харківської області. Відповідач весь свій заробіток віддавав позивачу. Через деякий час позивач почала чинити перепони у їх спілкуванні з онукою ОСОБА_20 , в зв`язку з чим вони звернулися до служби у справах дітей та на підставі їх рішення спілкуються з онукою. Однак з лютого 2019 року позивач знову почала чинити їм перепони у спілкуванні з онукою.

Зазначають, що їх син ОСОБА_2 на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, на даний час не має можливості матеріально утримувати дитину та спілкуватися із нею, оскільки перебуває в місцях позбавлення волі, в зв`язку з чим вони сплачують аліменти позивачу на утримання їх онуки ОСОБА_15 .

Матеріали справи містять висновок виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконавчий комітет вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 17)

Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 , суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені позивачкою обставини щодо неналежної участі відповідача в утриманні і вихованні доньки не можуть бути достатніми підставами в розумінні ст.164 СК України для ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав.

Згідно з частиною третьою ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною першою ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення про відмову у позбавленні відповідача батьківських прав відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до п. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ч. 5 та 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , наданий виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області від 13.11.2018 року , було складено без врахування всіх обставин, а саме, без з`ясування думки самого відповідача про позбавлення його батьківських прав та без зазначення проведеної органом опіки та піклування роботи з відповідачем щодо врегулювання конфлікту. Тобто вказаний висновок не містить належного обґрунтування доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Крім того, зазначений висновок має рекомендаційний характер.

Під час судового розгляду справи у суді першої інстанції відповідач надіслав відзив в якому заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначав, що він не умисно припинив відвідувати дитину та займатись її вихованням, а нажаль він є залежним від зовнішніх обставин, а саме на даний час перебуває у місцях позбавлення волі у зв`язку з відбуванням покарання. До суду також надано квитанції з яких вбачається, що відповідач сплачує певні кошти на користь позивача для утримання дитини, хоча не має достатнього заробітку для фінансового підтримання дитини в повному обсязі.

Встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що відносно відповідача застосувалися попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або, що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням батьком батьківських обов`язків,тому посилання позивача в апеляційній скарзі на той факт, що ОСОБА_2 негативно може вплинути на дитину, судова колегія відхиляє.

Судом з`ясовано, що дійсно існує вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.08.2018, яким визнано ОСОБА_2 та призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. Проте, на думку судової колегії та з урахуванням положень ст.164 СК України, в якій міститься вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, зазначений факт не може бути розцінений як єдина підстава для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Тому довод апеляційної скарги, що стосується цього питання суд апеляційної інстанції не бере до уваги.

Посилання позивача у скарзі на несплату аліментів відповідачем, як ознаку того, що він нехтує своїми батьківськими обов`язками, також є недоречним, адже спростовується матеріалами справи. Батьки відповідача продовжують надсилати позивачці аліменти на утримання дитини у розмірі 1 000 грн від імені ОСОБА_2 , крім того, у відповідача також проводять утримання із заробітної плати, яку він отримує у колонії. Відповідні підтвердження вказаних фактів представником відповідача додано до відзиву на апеляційну скаргу.

Також необхідно підкреслити, що сама по собі заборгованість, яка існувала у відповідача по сплаті аліментів не є обставиною, з якою норми ст. 164 СК України пов`язують позбавлення відповідача батьківських прав, а тому доводи про таку заборгованість відповідача не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, а також врахувавши практику ЄСПЛ, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_5 , оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виховання доньки та її утримання.

Позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача, на чому правильно наголосив суд першої інстанції, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях.

Неактивна участь батька в житті доньки, як вбачається із матеріалів справи спричинена конфліктом між батьками та зовнішніми обставинами, в яких перебуває відповідач.

Суд першої інстанції, установивши відсутність винної поведінки та свідомого нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, беручи до уваги той факт, що батько дитини заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бажає утримувати доньку, що свідчить про його інтерес до дитини, а також відсутність інших передбачених частиною першою ст. 164 СК України підстав для позбавлення батьківських прав, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав.

Загалом, наведені в апеляційній скарзі доводи, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення підстав для розподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови

складено 20 квітня 2021 року