Справа № 346/622/19
Провадження № 22-ц/4808/600/21
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Пацаган В.В.,

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника АТ КБ ПриватБанк Рокетської С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку справу за позовом АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду, постановлену головуючим суддею Калинюком О.П. 01 березня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування заходів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, які були накладені на нього ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 25 лютого 2020 року. Вказана заява була обґрунтована тим, що підстав для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду не було, оскільки державний виконавець не надав належних доказів ухилення останнього від виконання рішення суду.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 01 березня 2021 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 25 лютого 2020 року до виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 квітня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приват Банк заборгованості за кредитним договором від 25 березня 2016 року в загальному розмірі 120 555,75 грн та 1 921 грн судових витрат, відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує представник апелянта, судом першої інстанції під час постановлення ухвали про обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України не було досліджено та встановлено факту саме умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань. Також поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що станом на час звернення із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 залишався безробітним, основний та додатковий дохід у нього відсутній, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями відповідей № та № від 14 лютого 2020 року. Крім того, у нього відсутнє майно, на яке може бути проведено стягнення. Дані обставини, на думку представника ОСОБА_1 , унеможливили вчасно оплатити заборгованість, що виникла. Представник ОСОБА_1 звертає увагу апеляційного суду й на те, що державним виконавцем не надано належних доказів того, що ОСОБА_1 умисно ухилявся від виконання зобов`язань, чим спричинив невиконання судового рішення. Також представник апелянта зауважує, що ОСОБА_1 належним чином не був повідомлений державним виконавцем про наявність щодо нього подання про обмеження його у праві виїзду за межі України. Посилаючись на вищенаведене, представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України задовольнити.

Представник АТ КБ ПриватБанк та заінтересована особа Головний державний виконавець відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляли, що не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку.

Заінтересована особа Головний державний виконавець відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з`явився з невідомих причин, хоч судове повідомлення були направлено у встановленому законом порядку завчасно. Отже є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

Представник АТ КБ ПриватБанк Рокетська С.В. доводи апеляційної скарги заперечила. Вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною і обгрунтованою, просить залишити її без змін.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з наведених вище підстав. Додатково зазначив, що у суду не було правових підстав для тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, оскільки в діях остннього не було умислу невиконання рішення суду. Просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою скасувати накладені на відповідача ОСОБА_1 заходи обмеження у праві виїзду за межі України.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявником не надано належних доказів, які б спростували обставини ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов`язань за судовим рішенням та свідчили б про його бажання в повному обсязі виконати рішення суду, а також те, що ним вжито всі можливі дієві заходи щодо часткового погашення наявної заборгованості. Однак, повністю погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні Коломийського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області перебуває виконавчий лист №346/622/19 від 29 травня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк 120 555,75 грн заборгованості за кредитним договором та 1 921 грн судового збору, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 17 липня 2019 року (а.с.59).

З метою виконання вищезазначеного виконавчого листа державним виконавцем було здійснено ряд заходів, зокрема надіслано запити до Пенсійного фонду України про отримання пенсії, МВС України про наявність транспортних засобів, ІС ДП «НАІС» про наявність джерел доходів, а також ухвалено постанову про арешт майна боржника від 24 липня 2019 року. За вказаними запитами державним виконавцем було отримано відповіді про те, що боржник ОСОБА_1 не володіє рухомим чи нерухомим майном, в тому числі транспортним засобом, а також у нього відсутні будь-які джерела доходу, на які можна було б звернути стягнення (а.с. 65-72).

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Згідно положень даного Закону громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках; якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань (п.5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 25 лютого 2020 року за поданням головного державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду (а.с.75-76). Місцевий суд дійшов до висновку, що державним виконавцем до звернення з поданням до суду вжито достатніх заходів щодо примусового виконання боржником ОСОБА_1 судового рішення. Однак, кредитна заборгованість його залишається повністю не погашеною. З метою виконання рішення, запобіганню ухиленню боржника від виконання своїх зобовязань, суд вважав за доцільне тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Колегія суддів констатує, що названа ухвала в апеляційному порядку оскаржена не була. Вона перебуває в законній силі. А тому суд першої інстанції при розгляді заяви представника ОСОБА_1 не повинен був аналізувати обгрунтованість викладених у названій ухвалі висновків щодо наявності ознак ухилення боржника від виконання судового рішення.

Частиною 5 статті 441 ЦПК України встановлено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Слід зауважити, що заява представника ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження обгрунтована виключно тим, що суд без належних правових підстав застосував таке обмеження. В заяві фактично міститься критика ухвали місцевого суду від 25 лютого 2020 року. В ній не наведено ніяких обставин та доказів, які б могли підтвердити те, що ОСОБА_1 в повному обємі або частково погасив кредитну заборгованість перед АТ КБ ПриватБанк. Представником Чернія В.В. не надано також інших документальних доказів, зокрема, угоди про реструктирізацію боргу, або інших документів, які б могли бути правовою підставою для скасування застосованих згаданою вище ухвалою тимчасових обмежень, що діють до виконання зобов`язань.

А тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про скасування тимчасових заходів обмеження у праві виїзду за межі України з наведених в ухвалі підстав, на думку апеляційного суду, є помилковим.

За таких обставин, оскаржена ухвала суду першої інстанції не може бути залишена в силі, а тому вона підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про скасування заходів тимчасового обмеження з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 01 березня 2021 року скасувати.

Постановити нову ухвалу. У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 20 квітня 2021 року.