Провадження № 2/522/3192/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.

за участю секретаря судового засідання - Лисенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

До суду 06.10.2020 року надійшов позов ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно обґрунтування позову зазначено, що 23.02.2017 р. між позивачем та АТ «УкрСиббанк» було укладено у простій письмовій формі договір № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 23.02.2017 року (далі - кредитний договір), відповідно до якого позивачу наданий кредит у сумі 5 999,00 грн., зі строком повернення - не пізніше 23.01.2018, щомісячними ануїтетними платежами зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,00001% річних, а також плати комісії за управління кредитом в розмірі 2,50 % від суми наданого кредиту починаючи з 26.12.2017 і комісії за надання послуг з управління кредитом при використанні кредиту при простроченні сплати чергового платежу.

Вказував, що свої зобов`язання за кредитним договором він виконав достроково - 23.12.2017. Повне погашення кредиту підтверджують чеки на загальну суму 6000,00 грн.. Наведе, на думку позивача виключає можливість вчинення нотаріусом виконавчого напису на підставі вказаного кредитного договору.

Разом із цим, 21.09.2020 року, після надходження до місця роботи позивача постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника винесену Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко Романом Васильовичем від 11.09.2020року, позивачу стало відомо, що він має статус боржника у виконавчому провадженні ВП № 62664303, яке відкрито 28.07.2020 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі виконавчого напису № 11195, виданого 16.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем.

Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушення вимог чинного законодавства та є таким, що не підлягає виконанню з огляду на наступні обставини.

Вказував, що приватний нотаріус при вчиненні 16.07.2020 року оскаржуваного виконавчого напису застосував нечинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору 0 від 23.02.2017, укладеного у простій письмовій формі.

Також приватним нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості позивача перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у виникнення права вимоги на стягнення заборгованості, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Так, із тексту оспорюваного виконавчого напису № 11195 від 16.07.2020 вбачається, що заборгованість нарахована станом на 11.03.2020 року, однак кредитний договір укладено 23.02.2017 року зі строком повернення не пізніше 23.01.2018 року. Тобто, у виконавчому написі значиться розрахунковий період, який невстановлений Кредитним договором, а також стягнуті платежі, які не погоджувалися між сторонами. Крім цього, з тексту виконавчого напису випливає, що до суми заборгованості по кредиту, входить прострочена заборгованість за комісією в сумі 1 649,98 грн. та строкова заборгованість за комісією в сумі 11 220,00 грн., тобто нарахована плата за послугу, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг кредитора за рахунок позичальника, що є незаконним, оскільки у розумінні Закону «Про захист прав споживачів».

Також, наданий нотаріусу договір не був посвідчений нотаріально, а отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Таким чином, на думку позивача, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо фактичної заборгованості позичальника, не дотримав встановленої процедури і застосував не чинні норми, а тому позивач вважає, що наявні достатні правові підстави вважати виконавчий напис № 11195, вчинений приватним нотаріусом 16.07.2020 щодо звернення стягнення, вчиненим з порушенням вимог законодавства та таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 08.10.2020 позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. Вимоги ухвали суду від 08.10.2020р. були виконанні позивачем 09.10.2020р..

Ухвалою суду від 15.10.2020 року провадження у справі було відкрито з призначенням до розгляду в підготовчому засіданні на 16.11.2020 року.

Разом з позовом позивачем було надано заяву про витребування доказів.

У підготовче засідання призначене на 16.11.2020 року сторони не з`явилися, ОСОБА_1 надав суду заяву, в якій просив задовольнити клопотання про витребування доказів, справу просив розглядати за його відсутністю. Розгляд справи відкладено на 21.12.2020 року

Ухвалою суду від 20.11.2020 року було розглянуто та задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Вимоги ухвали суду від 20.11.2020 року були виконанні представник ТОВ «Вердикт Капітал» 15.12.2020 року та надано суду копії документів, зазначені в ухвалі суду (а.с.77-86).

У підготовче засідання призначене на 21.12.2020 року сторони не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Жодних, не розглянутих клопотань, від сторін суду не заявлено.

Ухвалою суду від 28.12.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 14.04.2021 року.

У судове засідання 14.04.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином.

Позивачем до суду було подано заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності. Додав також письмові пояснення, згідно яких наполягав на задоволенні позову; також надав копію листа Міністерства юстиції України від 31.03.2021 року, згідно якого повідомлено про анулювання свідоцтва ОСОБА_2 про право на зайняття нотаріальною діяльністю у зв`язку з численними порушенням нотаріусом законодавства.

Інші учасники процесу поважність причин неявки суду не повідомили та жодних клопотань до суду не заявляли.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Отже, зважаючи на строки розгляду справи, а також належне сповіщення сторін, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, сповіщених належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23 лютого 2017 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку.

Відповідно до умов вказаного договору позивач отримав кредит у розмірі 5 999,00 грн. на термін до 23.01.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивач у рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором було здійснено наступні платежі: 21.03.2017 року у розмірі 600 грн., 21.04.2017 року у розмірі 600 грн., 25.05.2017 року у розмірі 700 грн., 20.06.2017 року у розмірі 600 грн., 21.07.2017 року у розмірі 800 грн., 22.08.2017 року у розмірі 600 грн., 21.09.2017 року у розмірі 600 грн., 20.10.2017 року у розмірі 600 грн., 21.11.2017 року у розмірі 600 грн., 23.12.2017 року у розмірі 600 грн..

Зазначене не спростовано сторонами.

Між тим, у подальшому, 16.07.2020 року, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис № 11195 про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за вищевказаним кредитним договором 0 від 23.02.2017 в загальній сумі 16 989,01 грн. (а.с.19).

На підставі вказаного виконавчого напису №11195 від 16.07.2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. 11.09.2020 року було відкрито виконавче провадження № 62664303 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 16 989, 01 грн. (а.с.17-18).

Також суд вбачає, що на розгляді Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 522/19746/20 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал» про захист прав споживача на інформацію та зобов`язання чинити певні дії та 01.03.2021 року було постановлено рішення про задоволення позовних вимог та встановлено наступні обставини.

15.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до керівника ТОВ «Вердикт капітал» із запитом на інформацію, відповідно до якого просив повідомити чи дійсно існувала заборгованість, чи були надані стягувачем повідомлення - письмові вимоги про усунення порушень боржнику, чи були вирішені по суті спори щодо заборгованості та її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, просив ознайомити його зі змістом виконавчого напису, а також з заявою про вчинення виконавчого напису та доданих до неї документів шляхом направлення фотокопій (або сканкопій у форматі PDF) зазначених документів на електронну адресу, а їх копії в паперовому вигляді за його поштовою адресою.

Проте, листом від 01.10.2020 року вих. 19920 ТОВ «Вердикт Капітал» відмовило ОСОБА_1 у наданні інформації з посиланням на те, що його звернення не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян», відтак, відсутня можливість надати запитувану інформацію, так як відсутня фактична можливість ідентифікувати його як належного отримувача.

На виконання вимог ухвали суду від 20.11.2020 року, винесеної у рамках даної справи, представником ТОВ «Вердикт Капітал» було надано, зокрема, виписку з особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (а.с.81). Згідно даної виписки зазначено, що заборгованість позивача перед товариством за кредитним договором №0 станом на 11.03.2020 року складає 16 339, 01 грн., із яких:

- заборгованість за сумою кредиту становить - 1 241, 84 грн.;

- заборгованість за процентами та комісіями - 15 097, 17 грн..

Оцінка суду.

Суд звертає увагу на аргумент позивача щодо переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затв. постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Установлені судом обставини свідчать, що серед документів наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Також такий договір не було посвідчено нотаріально. А посвідчений у простій письмовій формі.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Однак відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.

Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом №3424-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

Суд вбачає, що заяви представника ТОВ «Вердикт Капітал» від 13.07.2020 року, адресованій приватному нотаріусу Горай О.С. на вчинення виконавчого напису, були додані такі документи: кредитний договір від 23.02.2017 року; копія реєстру поштових відправлень рекомендованих листів; розрахунок суми заборгованості та копія довіреності представника (а.с.78).

Між тим, суд критично оцінює наявну в матеріалах справи виписку з особового рахунка боржника, оскільки з її змісту неможливо встановити дійсний розмір заборгованості та період, за який проводиться стягнення заборгованості за кредитним договором та її складових, бо серед документів відсутній розрахунок заборгованості з детальним описом формування заборгованості за щомісячними платежами, а виписка з рахунку, фактично є довідкою про розмір заборгованості, яка не підтверджується іншими доказами про безспірність заборгованості.

З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Також, на підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх.

Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Аналіз пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (далі - Перелік) передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку), подається: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, дав підставу Верховному Суду у справі № 554/6777/17 (ухвала від 15 квітня 2020 року), дійти висновку про те, що у Переліку не розкрито які саме документи підтверджують безспірність заборгованості боржника.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Тому існують підстави для застосування частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» за аналогією закону, в тому числі й при вчиненні виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

У зв`язку із цим, Верховний Суд у цивільній справі №554/6777/17 дійшов висновку про те, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У цивільній справі, що розглядається в процесі судового розгляду не встановлено дотримання ні першого, ні другого з етапів.

Доказів направлення відповідачем на адресу позивача відповідного повідомлення (вимоги) про усунення порушення (погашення боргу за кредитним договором) та отримання ОСОБА_1 відповідної вимоги матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Окрім того, оскільки позивач не погоджується із сумою заборгованості, то вказана заборгованість не є безспірною.

Таким чином, суд вбачає, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було дотримано процедури та не перевірено безспірність заборгованості, про стягнення якої заявлено ТОВ «Вердикт Капітал».

З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р..

При цьому, суд враховує, що наказом Міністерства юстиції України від 24.02.2021 року №727/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 18.02.2021 року №1 та на підставі підпунктів «е» та «з» п.2 ч.1 ст. 12 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво ОСОБА_2 про право на зайняття нотаріальною діяльністю було анульовано у зв`язку з численними порушенням нотаріусом законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні із вказаним позовом було сплачено 1261,20 грн. судового збору, витрати по сплаті якого потрібно покласти на відповідача.

Керуючись ст.1, 4, 15, 16 ЦК України; ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат»; Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5; Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172, ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 223, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича № 11195, вчинений 16.07.2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 та користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 0 від 23.02.2017 в загальній сумі 16 989,01 грн..

Стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» (, місцезнаходження м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-б) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) 1261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) гривню 20 копійок витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 21.04.2021 року.

Суддя Л.В. Домусчі