Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.08.2021 Справа №607/4382/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого В.М. Братасюка

за участю секретаря О.І.Паславської

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернопіль справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в спільному майні на визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися з позовними вимогами до ОСОБА_4 про припинення права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , та визнання за ними права власності на зазначену частку.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що їм на праві спільної власності належить 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , інша 1/4 частина спірної квартири належить відповідачці ОСОБА_4 , тому її частка є незначною порівняно з їхньою, окрім того вона має власну квартиру і вже давно проживає в ній зі своїм чоловіком ОСОБА_5 (колишнім чоловіком позивачки ОСОБА_1 ) по АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 є чужою і ворожою людиною для ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є однією сім`єю, проживати разом вони не можуть так як між ними складні і напружені відносини. З огляду на викладене просять позовні вимоги задовольнити, зазначаючи, що припинення права власності відповідачки ОСОБА_4 на 1/4 частку квартири не завдасть істотної шкоди її інтересам.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися, подано заяви про розгляд справи у їх відстності, позовні вимоги підтримують.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена судом про час та місце розгляду справи, а тому наявні усі передумови розглядати справу заочно, на підставі наявних в ній доказів.

Всесторонньо, повно та об`єктивно дослідивши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами, судом встановлено наступні обставини справи.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 1997 року, виданого ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , квартира складається з: 1-а кімнати, житловою площею 17,4 кв. м.; 2-а кімнати, житловою площею 12,1 кв. м.; 3-а кімнати, житловою площею 7,4 кв. м.; кухні, площею 7,7 кв. м.; ванної кімнати, площею 2,8 кв. м.; вбиральні, площею 1,2 кв. м.; коридору, площею 7,8 кв. м.; вбудованої шафи, площею 0,7+0,2+0,5 кв. м.; балкону, площею 1,0 кв. м.; лоджії, площею 1,5 кв. м.

ОСОБА_5 є колишнім чоловіком ОСОБА_1 , шлюб між якими було розірвано 27.08.2004 року згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, у справі №607/21315/14 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, встановлення порядку користування належною часткою майна, позов задоволено частково. Визначено, що ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності належить 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, у справі №607/8291/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні належною їй часткою у житловому приміщенні, встановлено, що згідно договору дарування 1/4 частки квартири від 27 березня 2015 року, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, укладеного між ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_4 (Обдаровувана), ОСОБА_6 передав безоплатно, а Обдаровувана прийняла у власність належну Дарувальнику 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 .

Зазначеним рішенням позовні вимоги задоволено частково, вирішено усунути ОСОБА_4 перешкоди у користуванні належної їй на праві власності 1/4 часткою квартири АДРЕСА_1 , шляхом надання їй можливості зробити копії ключів від вхідних дверей зазначеної квартири.

В подальшому ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що не може дійти згоди щодо порядку користування даною квартирою, оскільки їй чиняться перешкоди у доступі до квартири, відповідачі не бажають з нею спілкуватися, як і укладати будь-яких домовленостей щодо порядку користування даною квартирою.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, у справі №607/1069/20 від 14.09.2020року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 36,9 кв. м., між співвласниками ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Проте постановоюТернопільського апеляційного суду Тернопільської області від 18.02.2021 р. було скасовано зазначене рішення суду першої інстанції від 14.09.2020року по справі № 607/1069/20, а ОСОБА_4 відмовлено у позовних вимогах про встановлення порядку користування квартирою. Взято до уваги, що порядок користування квартирою, про який просила позивач ОСОБА_4 , не враховує балансу інтересів співвласників квартири, в тому числі, що стосуються передбачених законом їх житлових прав. Також зазначено, що Долучений позивачем, як доказ на підтвердження її позовних вимог, висновок експерта Будзика В.М. про визначення порядку користування спірною квартирою колегія суддів оцінює критично, оскільки, по-перше; з даного висновку не вбачається, що експерт попереджався про кримінальну відповідальність і такий висновок підготовлений для суду; по-друге, при наданні вказаного висновку експертом не було враховано встановлений за погодженням самих же відповідачів порядок користування спірним житлом, згідно з яким найбільшою житловою кімнатою площею 17, 4 кв. м користується відповідач ОСОБА_3 , сім`я якого є найбільшою і складається з трьох осіб, в той час як п. 5.19 розділу "Архітектурно-планувальні рішення" ДБН В.2.2-15:2019 Житлові будинки. Основні положення., на який послався експерт при наданні висновку й де визначено площу спальні, не передбачає, якою повинна бути площа спальні для 3-х осіб; по-третє, експертом не враховано склад сім`ї самого позивача ОСОБА_4 , яка є одруженою з ОСОБА_5 , і проживання яких в одній кімнаті, виділеній у користування позивачу суперечитиме вищевказаним ДБН, у відповідності до яких розмір спальні на 2-х осіб не може бути меншим 10 кв. м, в той час як площа кімнати, про виділення якої в користування ОСОБА_4 заявлено даний позов, складає всього 7, 4 кв. м, що суттєво порушує, насамперед її житлові права, а також - права відповідачів і членів їх сімей, оскільки розмір житлової площі, який на кожного з них припадає, є значно меншим за відповідну норму, встановлену законом та призведе до виникнення в них передбаченого законом права для постановки на чергу осіб, таких, що потребують покращення житлових умов, в той час як у правомірному користуванні позивача перебуває однокімнатна квартира в якій вона разом з чоловіком проживають протягом тривалого часу.

Згідно частини першої статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або рішенням суду (ч.2 ст. 370 ЦК України).

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою (ч.1 ст. 358 ЦК України).

Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

З метою компенсації втрат від припинення права власності, позивачами попередньо внесено на депозитний рахунок суду вартість 1/4 частини спірної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 60,3 кв. м., в сумі 156050 гривень, що визначена висновком про вартість майна оцінювачем ОСОБА_7 від 11.05.2021року, та міститься в звіті про оцінку майна.

Аналіз вище вказаної норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Водночас суд зазначає, що істотною є шкода, що виражена для особи у значних втратах як майнового, так і немайнового характеру (морального, психологічного, тощо); у значних негативних наслідках, що можуть накласти відбиток на все наступне життя людини (розрив родинних зв`язків, руйнація відчуття домівки, сімейного гнізда, втрата певних сімейних цінностей, реліквій, розрив напрацьованих на даному місці зв`язків з друзями, іншими людьми, тощо).

Отже як вбачається із викладених доводів, спірна квартира є трьохкімнатна і не може бути поділеною між чотирма співвласниками, частка відповідачки ОСОБА_4 в спірному майні (1/4) є незначною відносно частки позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (3/4). Спільне володіння і користування спірною квартирою є неможливим, оскільки між сторонами існують неприязні, ворожі відносини, ОСОБА_4 є чужою людиною для позивачів, не є членом їхньої сім`ї. Припинення права на частку не завдасть істотної шкоди відповідачці, оскільки в її правомірному користуванні знаходиться квартира за адресою: АДРЕСА_2 , де вона проживає з народження і на даний час з її чоловіком ОСОБА_5 , тому вона не є такою, що позбавлена житла.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги позивачів підлягають до задоволення, шляхом припинення права спільної часткової власності ОСОБА_4 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , та визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 права власності на зазначену частку.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 258-268, 273, 280-282, 289, 352-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в спільному майні на визнання права власностізадовольнити.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_4 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Компенсувати ОСОБА_4 вартість 1/4 частки в квартирі АДРЕСА_1 в сумі 156050 гривень, за рахунок коштів попередньо внесених 23.06.2021року ОСОБА_1 на рахунок отримувача UA0003454, код отримувача 26198838, банк отримувача 820172, отримувач ТУ ДСА України у Тернопільській області.

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 908грн. сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_8 (адреса АДРЕСА_4 ).

Позивач: ОСОБА_2 (адреса АДРЕСА_4 ).

Позивач: ОСОБА_3 (адреса АДРЕСА_4 ).

Відповідач: ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_2 ).

Головуючий суддяВ. М. Братасюк