ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» серпня 2021 року

м. Харків

справа № 638/14468/20

провадження № 22ц/818/3296/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Кругової С. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Приватне акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компанія»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2021 року в складі судді Латки І.П.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компанія», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та моральної шкоди, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що 18 квітня 2020 року близько 13:42 по вулиці Клочківській, № 45 в місті Харкові трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «HYNDAI i30», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «SKODA OKTAVIA», держаний номерний знак НОМЕР_2 , під його керуванням, в результаті якої його автомобіль зазнав механічних ушкоджень.

Постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 01 липня 2020 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Вказав, що після дорожньо-транспортної пригоди він направив автомобіль до автосалону «Авто Трейдінг Харків», де він був придбаний. Завдані збитки оцінені незалежним експертом - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 . Він сплатив станції технічного обслуговування «Авто Трейдінг Харків» суму в розмірі 2130,00 грн за послуги пошуку пошкоджень, діагностики, дефектування автомобіля.

Зазначив, що станція технічного обслуговування «Авто Трейдінг Харків» надала наряд робіт на усунення пошкоджень на суму 84 112,00 грн.

Приватне акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компанія», в якому застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , на підставі висновку товарознавчої експертизи фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 24 вересня 2020 року сплатило в рахунок страхового відшкодування 69 408,00 грн.

Вказав, що після того, як він тричі звертався до відповідача із претензіями, ОСОБА_2 сплатив йому франшизу в сумі 2000,00 грн. Вказані кошти він перерахував станції технічного обслуговування для ремонту пошкодженого автомобіля.

Зазначив, що у серпні 2020 року він віддав автомобіль на ремонтні роботи та вимушений був додатково сплатити ще 14 700,00 грн за послуги станції технічного обслуговування, які він отримав в якості кредитних коштів, за що сплатив банку комісію в розмірі 435,00 грн.

Вказав, що в подальшому він звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 для розрахунку втрати товарної вартості автомобіля, яку експерт визначив у розмірі 18 172,00 грн. Згідно розрахунку експерта сума завданих збитків склала 102 989,00 грн. За надані послуги він сплатив фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 2500,00 грн.

Зазначив, що страхова компанія, якій він направив новий висновок фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , відмовилась здійснювати доплату. ОСОБА_2 також відмовився сплачувати йому кошти у рахунок відшкодування збитків.

Вказав, що з вини відповідача з автомобіля знята гарантія на кузов, а також ліва частина автомобіля відрізняється за кольором. Він купував новий автомобіль, якому на час дорожньо-транспортної пригоди було лише шість місяців, однак навіть після ремонту автомобіль вже не є новим.

Крім того, зазначив, що з вини відповідача йому завдана моральна шкода, оскільки під час дорожньо-транспортної пригоди в автомобілі знаходилась його дружина, у якої залишився страх аварійної ситуації. Також, він був змушений змінити своє звичне життя, займатися питаннями відшкодування збитків, звертатися до поліції, страхової компанії, суду, експерта, складати скарги, звертатися за юридичними консультаціями, додатково організовувати свою трудову діяльність.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь збитки в розмірі 39 601,00 грн, що складаються з послуг станції технічного обслуговування «Автотрейдінг» у розмірі 2130,00 грн; послуг експерта щодо визначення втрати товарної вартості - 2500,00 грн; банківських послуг з кредитування - 435,00 грн, послуг пошти -714,00 грн, судового збору - 950,00 грн, послуг станції технічного обслуговування «Автотрейдінг» - 14 700,00 грн, втрати товарної вартості - 18 172,00 грн, а також моральну шкоду - 10 000,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, 35 372,00 грн та моральної шкоди - 1000, 00 грн, а також судовий збір в сумі 616,55 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що він не повинен нести повну відповідальність за завдану шкоду, оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована за полісом з лімітом 100 000,00 грн. Отже, доплату позивачу повинна здійснити страхова компанія, а не він. Суд безпідставно відхилив його посилання на постанову Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Страхову компанію помилково залучено як третю особу, вона має бути відповідачем. Він наголошував на необхідності проведення судово-автотоварознавчої експертизи, однак суд таке його бажання проігнорував. Позивачем не сплачено судовий збір за подання вимоги про відшкодування моральної шкоди. Справу безпідставно розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, не надано йому строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

З доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, шо рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 він не оскаржує.

07 травня 2021 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому він просив залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказав, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вже викладав у відзиві на позовну заяву, та судом першої інстанції надано їм належну оцінку.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що з відповідача як винуватця дорожньо-транспортної пригоди на користь позивача в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди підлягає стягненню сума 14 700,00 грн, яку сплачено за ремонт його автомобіля, та складається із різниці між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та виплаченим страховою компанією страховим відшкодуванням, а також 18 172,04 грн в рахунок відшкодування втрати товарної вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, 2500,00 грн за послуги проведення експертизи щодо оцінки вартості матеріального збитку та 1000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 квітня 2020 року близько 13:42 по вулиці Клочківській, № 45 в місті Харкові трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «HYNDAI i30», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «SKODA OKTAVIA», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 01 липня 2020 року, яка набрала законної сили, визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (а. с. 29-30).

Юридичною експертною компанією ОСОБА_3 05 травня 2020 року складено протокол технічного огляду автомобіля «SKODA OKTAVIA», держаний номерний знак НОМЕР_2 (а. с. 45-47).

На замовлення ОСОБА_1 . Дочірнє підприємство «Автотрейдінг-Харків» виконало роботи щодо автомобіля «SKODA OKTAVIA», державний номерний знак НОМЕР_2 , а саме перевірку амортизаторів, діагностику ходової частини, перевірку розвал-сходження, ведений пошук несправностей, дефектування автомобіля. Вказані роботи виконані на суму 2130,00 грн, які сплачені ОСОБА_1 на рахунок Дочірнього підприємства «Автотрейдінг-Харків», про що свідчить копія акту виконаних робіт № АХТО2003076 від 05 травня 2020 року та копія квитанції № TS207905 від 05 травня 2020 року (а. с. 10, 12).

Приватне акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компанія» сплатило Дочірньому підприємству «Автотрейдінг-Харків» грошові кошти в сумі 69 408,90 грн в рахунок страхового відшкодування за договором страхування АО/1003854 від 03 вересня 2019 року за ремонт автомобіля «SKODA OKTAVIA», державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується копією листа від 22 липня 2020 року № 553 та копіями платіжних доручень № 573 від 10 липня 2020 року на суму 17 810,45 грн, № 597 від 13 липня 2020 року на суму 10 000,00 грн, № 600 від 14 липня 2020 року на суму 10 000,00 грн, № 615 від 17 липня 2020 року на суму 24 946,45 грн, № 579 від 22 липня 2020 року на суму 6652,00 грн (а. с. 33, 101-103).

З копії акту виконаних робіт № АХТО2002774 від 31 серпня 2020 року вбачається, що вартість робіт з ремонту автомобіля «SKODA OKTAVIA», державний номерний знак НОМЕР_2 , склала 70 093,77 грн та ПДВ 14 018,76 грн, а разом 84 112,53 грн (а. с. 28).

ОСОБА_1 перерахував на рахунок Дочірнього підприємства «Автотрейдінг-Харків» кошти в сумі 14 500,00 грн та 200,00 грн, що підтверджується копією довідки від 20 жовтня 2020 року № EC71PN0H01UEBRCV, копією дубліката квитанції № 0.0..1 від 13 жовтня 2020 року, копією дубліката квитанції № 0.0..1 від 15 жовтня 2020 року, копією листа Дочірнього підприємства «Автотрейдінг-Харків» від 16 жовтня 2020 року № 624 (а. с. 11, 25, 26, 32).

З копії звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 190/05-20 від 24 вересня 2020 року, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «SKODA OKTAVIA», держаний номерний знак НОМЕР_2 , складає 102 989,16 грн, з яких вартість відновлювального ремонту складає 84 817,12 грн, величина втрати товарної вартості - 18 172,04 грн (а. с. 34-66).

ОСОБА_1 сплатив фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2500,00 грн за визначення величини втрати товарної вартості автомобіля «SKODA OKTAVIA», держаний номерний знак НОМЕР_2 , про що свідчить копія дубліката квитанції № 0.0..1 від 17 вересня 2020 року (а. с. 27).

На звернення ОСОБА_1 . Приватне акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компанія» листом від 24 вересня 2020 року № 319 повідомила його, що на підставі розрахунку фахівця-товарознавця, складеного за результатом огляду автомобіля за його участю та ним підписаного, страховиком прийнято відповідне рішення про виплату йому страхового відшкодування в сумі 69 408,90 грн (за вирахуванням франшизи 2000,00 грн) на рахунок станції технічного обслуговування, що проводитиме відновлювальні роботи з урахуванням ПДВ. Перерахунок розміру страхового відшкодування на підставі документів станції технічного обслуговування (крім доплати ПДВ) страховим законодавством України не передбачений. Таким чином, страховиком проведено виплату страхового відшкодування в повному обсязі, підстав для перегляду рішення не вбачається (а. с. 24).

ОСОБА_1 неодноразово звертався з претензіями до ОСОБА_2 , однак вони не досягли згоди щодо відшкодування збитків (а. с. 20-23).

Також, ОСОБА_1 звертався зі скаргами до Моторного (транспортного) страхового бюро України, проте йому роз`яснено порядок вирішення спору у судовому порядку (а. с. 19).

ОСОБА_1 надані квитанції щодо оплати поштових пересилань (а. с. 13-18).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність винного водія застрахована, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).

Як встановлено судом, сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди, вина ОСОБА_2 та виплата його страховиком суми страхового відшкодування у розмірі 69 408,90 грн. Предметом спору є відшкодування моральної шкоди та недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.

Факт здійснення позивачем відновлювального ремонту підтверджується актом виконаних робіт, а розмір понесених ним витрат - квитанціями, що не спростовані відповідачем під час розгляду справи.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням його автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20).

Враховуючи, що згідно акту виконаних робіт від 31 серпня 2020 року вартість ремонту автомобіля позивача склала 84 112,53 грн, страховою компанією сплачено на рахунок Дочірнього підприємства «Автотрейдінг-Харків», що проводило ремонтні роботи, 69 408,90 грн, та ОСОБА_1 особисто сплачено на рахунок Дочірнього підприємства «Автотрейдінг-Харків» за проведення ремонтних робіт 14 700,00 грн, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення з ОСОБА_2 як винної у дорожньо-транспортній пригоді особи 14 700,00 грн як різниці між вартістю ремонтних робіт та страховою виплатою.

Посилання ОСОБА_2 на те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди безпосередньо з нього, не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковим.

Різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За таких обставин, саме відповідач як особа, винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У страхової компанії не виникає обов`язку відшкодування зазначеної різниці.

Виходячи з викладеного, доводи ОСОБА_2 щодо того, що його страховик має бути співвідповідачем у справі, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що страхова компанія відповідача зобов`язана відшкодувати усю завдану шкоду у межах страхового ліміту, який відповідно до страхового полісу складає 100 000,00 грн, що відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006-15-ц, не заслуговують на увагу, оскільки страхове відшкодування може бути оспорено особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20).

Також судова колегія погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 величини втрати товарної вартості автомобіля позивача.

Пунктом 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ) з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з дорожньо-транспортної пригодою і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.

Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.

Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі, й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді, зокрема, втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17, провадження № 61-26508св18.

Враховуючи принцип повного відшкодування шкоди, оскільки втрата товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо покладення на відповідача обов`язку з відшкодування величини втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 18 172,04 грн, що визначений у звіті про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, № 190/05-20, виконаному фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , а також вартості складання цього звіту у сумі 2500,00 грн.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, правильно виходив з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо того, що він наголошував на необхідності проведення судово-автотоварознавчої експертизи, однак суд таке його бажання проігнорував, спростовуються матеріалами справи, оскільки це питання судом розглянуто, та ухвалою від 23 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про призначення автотоварознавчої експертизи у справі. При цьому, суд правильно виходив з того, що проведення експертизи є недоцільним, зважаючи на те, що автомобіль позивача вже відремонтований. Виходячи з викладеного та зважаючи на те, що у матеріалах справи наявні докази щодо розміру фактичних витрат позивача на ремонт автомобіля, а також звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, підстав для призначення експертизи дійсно не вбачається.

Твердження ОСОБА_2 щодо того, що справу безпідставно розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, не надано йому строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, не можуть бути взяті до уваги, оскільки ухвалою суду першої інстанції від 21 січня 2021 року залишено без задоволення заяву представника ОСОБА_2 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Зважаючи на ціну позову, характер спірних правовідносин, обсяг наявних доказів та малозначність справи, підстав для незгоди з висновком суду першої інстанції щодо недоцільності розгляду справи у порядку загального позовного провадження немає.

Посилання ОСОБА_2 на те, що позивачем не сплачено судовий збір за подання вимоги про відшкодування моральної шкоди, судова колегія відхиляє, оскільки така вимога є майновою, та, виходячи з визначеної позивачем ціни позову - 49 601,00 грн, ним підлягав сплаті судовий збір у розмірі мінімальної ставки станом на 2020 рік, тобто 840,80 грн, а сплачено навіть 950,00 грн. Отже, підстав вважати, що судовий збір сплачено позивачем не в повному обсязі, не вбачається. Крім того, зазначені доводи не є підставою для скасування рішення суду.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить, тому в цій частині рішення суду не переглядається.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2021 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

С. С. Кругова

Повний текст постанови складено 26 серпня 2021 року.