Справа № 130/1575/21
Провадження № 22-ц/801/1636/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А.М.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 рокуСправа № 130/1575/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання Француза М. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представниці ОСОБА_1 адвоката Натхи М. С. на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Заярного А. М. від 23 червня 2021 року про відмову в забезпечені позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Жмеринської міської ради Вінницької області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею,

встановив:

У червні 2021 року представниця ОСОБА_1 адвокат Натха М. С. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Жмеринської міської ради Вінницької області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею. Одночасно вона подала заяву про забезпечення позову, за якою просила зобов`язати ОСОБА_2 передавати малолітнього ОСОБА_3 його батьку ОСОБА_1 другої та четвертої неділі місяця з 10 год 30 хв до 19 год 30 хв без обов`язкової присутності матері; першої та третьої суботи місяця з 10 год 30 хв до 19 год 30 хв без обов`язкової присутності матері.

На обґрунтування вимог посилалася на те, що необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову спричинена об`єктивним побоюванням ОСОБА_1 за психічне та психологічне здоров`я малолітнього сина, оскільки дитина тривалий час перебуває у напруженому середовищі. Зазначала, що ОСОБА_2 може змінити місце проживання дитини, що зробить неможливим спілкування ОСОБА_1 з сином.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2021 року у задоволені заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заходи забезпечення позову, які просила застосувати представниця ОСОБА_1 адвокат Натха М. С., за змістом є тотожними із позовними вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, що суперечить частині десятій статті 150 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), відповідно ініційований представницею позивача вид забезпечення позову фактично є вирішенням позовних вимог поза межами судового процесу розгляду справи по суті без встановлення обставин та ухвалення рішення у справі, а також суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування.

В апеляційній скарзі представниця ОСОБА_1 адвокат Натха М. С., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, просила ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2021 року скасувати, винести нове рішення про задоволення заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги позову посилалася на ті ж обставини, що і в заяві про забезпечення позову. Зазначала, що вимоги позову та забезпечення позову суттєво відрізняються та мають різне правове підґрунтя. У позові про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею вимогою є встановлення судом нового графіку, який буде визначати участь ОСОБА_1 у житті його малолітньої дитини, оскільки ОСОБА_2 систематично та злісно чинить перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з сином, натомість забезпечення позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею полягає у вимозі зобов`язати ОСОБА_2 дотримуватися вже існуючого графіку, який встановлений розпорядженням № 163 Дарницької районної державної адміністрації м. Києва, але систематично порушується ОСОБА_2 .

Представник ОСОБА_2 адвокат Щудла А. М. подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як таку, що ухвалена з дотриманням норм процесуального права, відповідно до обставин справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Звертаючись із заявою про забезпечення позову представниця ОСОБА_1 адвокат Натха М. С. просила зобов`язати ОСОБА_2 передавати малолітнього ОСОБА_3 його батькові ОСОБА_1 кожної другої та четвертої неділі місяця з 10 год 30 хв до 19 год 30 хв без обов`язкової присутності матері; першої та третьої суботи місяця з 10 год 30 хв до 19 год 30 хв без обов`язкової присутності матері. Вказувала, що необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову спричинено об`єктивним побоюванням ОСОБА_1 за психічне та психологічне здоров`я малолітнього сина, оскільки дитина тривалий час перебуває у напруженому середовищі. Зазначала, що ОСОБА_2 може змінити місце проживання дитини, що зробить неможливим спілкування ОСОБА_1 з сином.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, установлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статті 157 159 Сімейного кодексу України (далі СК України) регламентують порядок вирішення батьками питань щодо виховання дитини. Зокрема, питання виховання дитини вирішуються в основному батьками спільно. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (частина четверта статті 157 СК України).

За наявності між батьками дитини спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується органом опіки та піклування (стаття 158 СК України) або судом ( стаття 159 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Системний аналіз цих норм свідчить про те, що способи участі одного з батьків у вихованні дитини визначаються органом опіки та піклування за заявою того з батьків, хто бажає такі способи встановити чи судом шляхом пред`явлення відповідного позову.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених, оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 3 частини першої статті 150 ЦПК визначено, що позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Як роз`яснено у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частина третя статті 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому ускладненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може ускладнити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову, у визначений позивачем спосіб, суд мав би встановити: чи чиняться насправді перешкоди відповідачкою позивачу у спілкуванні з дитиною, чи відповідає такий спосіб і порядок спілкування батька із малолітнім сином найвищим інтересам дитини, тобто ті ж обставини, які підлягають встановленню при вирішенні спору по суті, що є неприпустимим.

Отже, враховуючи те, що заявлені представницею позивача заходи забезпечення позову за змістом є тотожними із позовними вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, що суперечить частині десятій статті 150 ЦПК України, відповідно заявлений представницею позивача вид забезпечення позову фактично є вирішенням позовних вимог поза межами судового розгляду справи без встановлення обставин та ухвалення рішення у справі, а також суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 381-383 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представниці ОСОБА_1 адвоката Натхи М. С. залишити без задоволення, а ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 28 серпня 2021 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. В. Ковальчук

В. П. Рибчинський