Справа № 755/9529/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді Гончарука В.П.

за участі секретаря Гриценко О.І.

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Київської міської ради, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чернявської Нелі Юріївни, Сьомої Київської державної нотаріальної контори, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабісова Юлія Тенгізова про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації правочинів, визнання права власності на спадкове майно та визнання осіб такими, що не прийняли спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_5 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане на ім`я ОСОБА_1 Сьомою Київською державною нотаріальною конторою на частку в квартирі АДРЕСА_1 .; Визнати недійсним договір дарування від 19.01.2019р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на 5/12 частину в квартирі АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Чернявською Неллі Юрїївною, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45121346.; Скасувати державну реєстрацію договору дарування від 19.01.2019р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на 5/12 частину в квартирі АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Чернявською Неллі Юріївною, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45121346.; Визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 особами, що не прийняли спадщину за заповітом та за законом у вигляді 5/12 часток квартири АДРЕСА_1 за спадкодавцем - Зборовською їдою Сергіївною.; Визнати за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом на 5/12 часток квартири АДРЕСА_1 , що залишилась у спадщину від його бабусі ОСОБА_6 .

Крім того, просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , який був рідним дідусем ОСОБА_5 та рідним батьком ОСОБА_1 . Під час свого життя, ОСОБА_7 залишив заповіт від 18.03.2015 року на належне йому майно, який був складений на ім`я ОСОБА_5 . Даний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом КМНО - Кабісовою Ю.Т. Крім того, ОСОБА_7 зробив заповідальне розпорядження, щодо належного йому грошового вкладу в АТ КБ «ПриватБанк на ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_1 . 27.04.2017 року, між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено договір довічного утримання,(зареєстрований в реєстрі за № 2-208), посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М. Предметом договору довічного утримання був подальший перехід права власності на належну ОСОБА_7 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 , який в свою чергу, був зобов`язаний утримувати до моменту смерті ОСОБА_7 . За час свого життя, ОСОБА_7 , успадкував 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 , яка спадкувалась ним як обов`язкова частка у спадщині, що відкрилась після смерті його дружини - ОСОБА_6 . Таким чином, до моменту своєї смерті, ОСОБА_7 , був власником 1/2 та 1/12 частин квартири АДРЕСА_1 . На момент свого життя, ОСОБА_9 , яка є рідною бабусею ОСОБА_5 та рідною матір`ю ОСОБА_1 , залишила заповіт на ім`я ОСОБА_1 , який був складений в 2004 року, відповідно до якого заповідала належну їй на праві власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 - померла. Після її смерті, ОСОБА_7 успадкував 1/12 частину вище вказаної квартири, як обов`язкову частку у спадщині, а ОСОБА_1 в спадщину не вступив та свідоцтво про право на спадщину за заповітом не отримав. В 2017 році, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ГТУЮ у м. Києві в особі Сьомої Київської Державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ГТУЮ у м. Києві в особі Сьомої Київської Державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - були задоволені та встановлений додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю у два місяці. Постановою Київського апеляційного суду від 23.01.2019 року, апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2018 року - задоволено частково. Судом апеляційної інстанції скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2018р. та відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини

Оскільки, ОСОБА_5 , оскаржував рішення Дніпровського районного суду м. Києва до суду апеляційної інстанції на момент, коли дане рішення набрало законної сили, ОСОБА_1 , встиг звернутись до Сьомої Київської державної нотаріальної контори та отримати на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2018 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом. ОСОБА_1 , розуміючи, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2018 року, на підставі якого йому було встановлений додатковий строк для прийняття спадщини та видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом може бути скасоване в апеляційному порядку - відчужив отриману ним частку у спадщині на користь своєї рідної доньки ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 19.01.2019 року (тобто за чотири дні до судового засідання Київського апеляційного суду), який був посвідчений приватним нотаріусом КМНО - Чернявською Н.Ю. Крім того, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , треті особи: ГТУЮ у м. Києві, приватний нотаріус КМНО - Кабісова Ю.Т., АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним заповіту та договору довічного отримання.

Відповідно до витягу від 21.02.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_5 стало відомо, що ОСОБА_1 відчужив 5/12 часток квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 на підставі договору дарування. Однак, у отриманому ОСОБА_5 витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно була відсутня інформація про документ на підставі якого ОСОБА_1 набув право власності на 5/12 часток у вище вказаній квартирі, тобто свідоцтво про право на спадщину за заповітом. В березні 2019 року, ОСОБА_5 , звернувся до Сьомої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої бабусі ОСОБА_6 , оскільки мав для цього законні підстави маючи на руках постанову Київського апеляційного суду про скасування рішення Дніпровського районного суду м. Києва щодо встановлення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того, ОСОБА_5 зобов`язаний був звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у визначений законодавством строк, тобто протягом шести місяців з моменту початку існування обставин, які стали підставою для отримання спадщини, а в даному конкретному випадку з моменту отримання постанови Київського апеляційного суду.

Листом з Сьомої Київської державної нотаріальної контори від 21.03.2019 року, ОСОБА_5 було повідомлено, що даною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_1 на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2018 року, а тому питання про спадкування вже не може бути розглянуто, а також було рекомендовано звернутись до суду в разі порушення його прав та інтересів

Аналізуючи зміст вище викладених обставин та правовідносин сторін, позивач вважає за необхідне звернутись з даним позовом до суду для захисту своїх порушених прав та інтересів, оскільки існування свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_1 , договору дарування про відчуження успадкованого ним майна на користь його доньки ОСОБА_3 та факту державної реєстрації даного договору дарування, порушують його право на спадкування за законом на частку померлої ОСОБА_6 , оскільки право на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом було отримано ОСОБА_1 на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване постановою Київського апеляційного суду та відмовлено в задоволенні позову.

13 червня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Київської міської ради, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чернявської Нелі Юріївни, Сьомої Київської державної нотаріальної контори, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабісова Юлія Тенгізова про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації правочинів, визнання права власності на спадкове майно та визнання осіб такими, що не прийняли спадщину.

03 липня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва, накладено арешт на 5/12 часток квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 19 січня 2019 року.

06 грудня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва, зобов`язано приватного нотаріуса КМНО Чернявську Н.Ю. ( м.Київ вул. І.Миколайчука, буд.7) надати на адресу суду належним чином завірену копію нотаріальної справи заведеної на підставі укладеного 19 січня 2019 року договору дарування 5/12 частини квартири квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 . Зобов`язано Сьому Київську державну нотаріальну контору ( м.Київ, вул. А.Ахматової, буд. 7/15) надати на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи заведеної після смерті спадкодавця ОСОБА_6 .

27 липня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва, закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Київської міської ради, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чернявської Нелі Юріївни, Сьомої Київської державної нотаріальної контори, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабісова Юлія Тенгізова про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації правочинів, визнання права власності на спадкове майно та визнання осіб такими, що не прийняли спадщину.

Представники позивача в судові засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій останній позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того, стороною відповідача, було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, відповідно якої відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача Київської міської ради, в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Поважність причин неявки в судове засідання не повідомив.

Відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернявська Нелі Юріївна, в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача Сьомої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності та в якій просить прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Представник третьої особи Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабісова Юлія Тенгізова в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Поважність причин неявки в судове засідання не повідомила.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_9 заповіла в рівних частинах кожному ОСОБА_5 та ОСОБА_1 усе своє майно, відповідно до заповіту від 04 жовтня 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В., зареєстрований в реєстрі за № 1456.

В подальшому ОСОБА_9 усе своє майно заповіла ОСОБА_1 , відповідно до заповіту від 07 жовтня 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В., зареєстрований в реєстрі за № 1647.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9 , яка є бабусею позивача у справі, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис 18528, серія НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 .

Сьомою київською держаною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 254/2013, щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 червня 2017 року, чоловік ОСОБА_6 - ОСОБА_7 успадкував 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 , яка спадкувалась ним як обов'язкова частка у спадщині, що відкрилась після смерті його дружини - ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 вересня 2018 року, син ОСОБА_6 - ОСОБА_1 успадкував 5/12 частину квартири АДРЕСА_1 .

В свою чергу, як встановлено в ході розгляду справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 оку помер ОСОБА_7 , який був рідним дідусем ОСОБА_5 та рідним батьком ОСОБА_1 .

Під час свого життя, ОСОБА_7 залишив заповіт від 18.03.2015 року на належне йому майно, який був складений на ім'я ОСОБА_5 .

Даний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом КМНО - ОСОБА_10 .

Крім того, ОСОБА_7 зробив заповідальне розпорядження, щодо належного йому грошового вкладу в АТ КБ «ПриватБанк на ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_1 .

27.04.2017 року, між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено договір довічного утримання,(зареєстрований в реєстрі за № 2-208), посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М., предметом якого був подальший перехід права власності на належну ОСОБА_7 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 , який в свою чергу, був зобов'язаний утримувати до моменту смерті ОСОБА_7 .

Таким чином, до моменту своєї смерті, ОСОБА_7 , був власником 1/2 та 1/12 частин квартири АДРЕСА_1 .

Згідно договору дарування від 19 січня 2019 року. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською Н.Ю., зареєстрований в реєстрі за №144, ОСОБА_1 подарував ОСОБА_3 5/12 частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майнота Реєстру прав власності на нерухоме майно, від 13.02.2019 року за № 156123403, позивачу на праві власності належить Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання,(зареєстрований в реєстрі за № 2-208), посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М.

Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, від 13.02.2019 року за № 156123403, відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить 5/12 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування виданий 19.01.2019 року, за номером 144.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частина перша статті 1268 ЦК України регламентує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Звертаючись до суду, позивач в обгрунтування своїх позовних вимог вказує, що звернувся до Сьомої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої бабусі ОСОБА_6 , оскільки мав для цього законні підстави маючи на руках постанову Київського апеляційного суду про скасування рішення Дніпровського районного суду м. Києва, щодо встановлення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини.

Крім того, ОСОБА_5 зобов`язаний був звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у визначений законодавством строк, тобто протягом шести місяців з моменту початку існування обставин, які стали підставою для отримання спадщини, а в даному конкретному випадку з моменту отримання постанови Київського апеляційного суду.

Листом з Сьомої Київської державної нотаріальної контори від 21.03.2019 року, ОСОБА_5 було повідомлено, що даною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_1 на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2018 року, а тому питання про спадкування вже не може бути розглянуто, а також було рекомендовано звернутись до суду в разі порушення його прав та інтересів.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати заяву про прийняття спадщини.

Згідно статтями 1220, 1270 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Окрім того, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п.24 Постанови Пленуму ВСУ від 30.08.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено.

Судом встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що позивач достеменно знав, що його бабуся померла, але не скористався своїми правами та в законні строки не звернувся до нотаріуса, щоб подати заяву на прийняття спадщини, отже не висловлював своє бажання прийняти спадщину після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи викладене вище, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відсутні докази про вирішення питання, щодо подання заяви до нотаріуса або звернення до суду з позовом про надання додаткового строку на прийняття спадщини, суду не надано доказів поважності пропуску на прийняття спадщини позивачем.

Отже порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зазначено, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачу факт смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 був відомий з моменту смерті останньої, що і не заперечувалось в судовому засіданні, а спірне свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане відповідачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду, позивач не прийняв спадщину в установленому законом порядку, а відтак не належить до кола спадкоємців майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та не має права на оформлення спадщини.

Щодо, заявлених вимог, позивача про визнання недійсним договір дарування від 19.01.2019р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на 5/12 частину в квартирі АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Чернявською Неллі Юрїївною, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45121346., а також скасування державної реєстрації договору дарування від 19.01.2019р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на 5/12 частину в квартирі АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Чернявською Неллі Юріївною, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45121346, суд повідомляє наступне.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з нормою ч.2 ст.717 ЦК України договір дарування є безоплатним, тобто ніякого зустрічного задоволення дарувальник від обдарованого не отримує, встановлення будь-якого зобов`язання обдарованого на користь дарувальника перетворює дарування в інший договір, тобто дарувальник не вправі вимагати від обдарованого будь-яких зустрічних дій майнового характеру.

За правилами ч.2, ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч.4 ст. 722 ЦК України прийняття обдарованим документів,які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів, тощо) є прийняттям дарунка.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 Цивільного кодексу України (чинна на момент укладення оспорюваного договору) визначала загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з тексту оскаржуваного договору дарування квартири, сторони договору, тобто ОСОБА_1 та ОСОБА_3 попередньо ознайомлені нотаріусом з правовими наслідками зазначеного правочину, усвідомлюючи природу цього правочину, та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумінні та ясній пам`яті, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу, уклали цей договір.

Разом з тим, судом встановлено відсутність передбачених ст. 203, 230 ЦК України підстав для визнання оспорюваного позивачем договору дарування недійсним, оскільки позивач жодними належними та допустимими доказами не довів, що при укладенні договору дарування були порушенні законні права та інтереси позивача, беручи до уваги, що дані доводи позивача повністю спростовані вищенаведеними дослідженими та перевіреними доказами, тому вимоги позивача є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення.

Таким чином, суд не вбачає правових підстав для визнання оспорюваного договору дарування недійсним та скасування його реєстрації.

В свою чергу, відповідачем ОСОБА_1 в судовому засіданні було заявлено про застосування строків позовної давності, оскільки із вказаною позовною заявою позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва у червні 2019 року, знаючи про смерть бабусі ще в 2006 році.

Так, за весь період часу позивач до нотаріуса не звертався, жодних дій, щодо прийняття спадщини за весь період не вчиняв, будь яких поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем не вказано.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 (три) роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Норма ч. 5 ст. 267 ЦК припускає можливість визнання судом поважними певних причин пропуску позовної давності, однак не містить переліку таких причин. Виходячи з загальних засад цивільного законодавства та судочинства, до поважних причин пропуску позовної давності мають бути віднесені обставини, що виникли незалежно від волі особи, яка мала право відповідної вимоги та об`єктивно унеможливили звернення цієї особи за судовим захистом у період дії строку позовної давності. Підстави для зупинення або переривання перебігу позовної давності, визначені ст. ст. 263 - 264 цього Кодексу, не належать до категорії поважних причин, оскільки вони безпосередньо визначені законодавцем як підстави для продовження строків позовної давності.

Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання тощо.

За загальним правилом та по аналогії права згідно роз`яснення, які містяться у абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7, згідно з якими поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Крім цього, згідно листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Згідно існуючої судової практики суди України вирішують питання поважності причин пропуску строку та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» (22277/93, 27 червня 2000 р. пар. 59), правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропущенням строку звернення, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично та не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Дана позовна заява подана до Дніпровського районного суду міста Києва 13.06.2019 року.

Як встановлено судом позивачу було відомо про факт смерті бабусі 10 жовтня 2006 року, відтак позивач мав би звернутися до нотаріуса із заявою про намір прийняття спадщини до 10.04.2017 року та в подальшому отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, щодо спірної частки квартири і зареєструвати право власності на вказане майно у встановлено законом порядку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Оскільки суд не визнав поважними причини пропуску строку позовної давності, а відповідачем до винесення рішення заявлено про застосування спливу позовної давності, то суд вважає, що в позові слід відмовити.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у позовних вимогах у зв`язку з пропуском строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесенні позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 255, 256, 261, 267, 368, 370, 392, 717-719, 722, 1216, 1217, 1218, 1223, 1224, 1226, 1233, 1234, 1247, 1248, 1254, 1257 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 177,209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 ЦПК Укрїни, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Київської міської ради, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чернявської Нелі Юріївни, Сьомої Київської державної нотаріальної контори, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабісова Юлія Тенгізова про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації правочинів, визнання права власності на спадкове майно та визнання осіб такими, що не прийняли спадщину - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 26 серпня 2021 року .

Відомості щодо учасників справи:

Позивач:

ОСОБА_11 ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідачі:

ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_3 ІПН не відомий, адреса проживання: АДРЕСА_3 ;

Київська міська рада, , адреса: м.Київ, вул.Хрещатик, буд.36;

Приватний нотаріус КМНО Чернявська Неллі Юріївна, адреса: м.Київ, вул. І.Миколайчука, буд.7;

Сьома Київська державна нотаріальна контора, адреса: м.Київ, вул. Г.Ахматової, буд.7/15;

Треті особи:

Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, адреса: м.Київ, вул. М. Тимошенко, буд.2-Д;

Приватний нотаріус КМНО Кабісова Юлія Тенгізовна, адреса: м.Київ, Русанівський бульвар, буд.7.

Суддя: