справа № 631/610/16-ц
провадження № 2/631/6/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2021 року селище міського типу Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Трояновської Т. М.,
за участі секретаря судового засідання М`ячиної Ю. В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Альянс», державного реєстратора Харківської районної державної адміністрації Харківської області Боклаг Сергія Сергійовича, із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, про визнання угоди про зміну та доповнення договору оренди землі недійсною, скасування державної реєстрації іншого речового права,
17 травня 2016 року представником відповідача надано заперечення проти позову з підстав його недоведеності (а. с. 61 - 65, т. 1).
Відповідачами - Фермерським господарством «Альянс» та державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Харківської області Боклагом Сергієм Сергійовичем відзиву на позовну заяву у порядку статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, надано не було, у тому числі на уточнені позовні вимоги.
Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головним управлінням Держгеокадастру в Харківській області, у відповідності до положень статті 181 Цивільного процесуального кодексу України, надані письмові пояснення на уточненні позовні вимоги ОСОБА_1 від 21 листопада 2017 року, що надійшли на адресу суду 20 лютого 2019 року та зареєстровані за вхідним № 1292/19-вх, у яких представник третьої особи вказує, що договір оренди земельної ділянки підлягає припиненню лише за наявності підстав, перелічених у статті 141 Земельного кодексу України, а також статтях 31 та 32 Закону України «Про оренду землі». Що стосується вимоги позивача про скасування реєстраційного запису у Державному реєстрі земель, то дана вимога не може бути задоволена, оскільки відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07 липня 2012 року № 408 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Держкомзему України від 02 липня 2003 року № 174», Державний реєстр земель не ведеться (а. с. 242 - 244, т. 1). Інших пояснень на адресу суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на адресу суду не надходило.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 15 квітня 2016 року у складі судді Марюхна Л. А. було відкрите провадження у справі з єдиним унікальним № 631/610/16-ц.
17 травня 2016 року Нововодолазьким районним судом Харківської області під головуванням судді Марюхна Л. А. постановлено ухвалу, якою цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Альянс», із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділу Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області, про визнання договору оренди земельної ділянки та угоди про зміну та доповнення до договору оренди землі недійсними, призначено до судового розгляду.
Згідно розпорядження керівника апарату суду від 18 серпня 2017 року за № 319 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 серпня 2017 року, справу передано до розгляду судді Пархоменко І. О.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 серпня 2017 року справа прийнята до провадження суддею Пархоменко І. О. та відновлено провадження у справі.
Строк відрядження судді Пархоменко І. О. закінчився 06 серпня 2018 року, цивільна справа по суті не розглянута.
Згідно розпорядження керівника апарату суду від 21 вересня 2018 року за № 1173 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 вересня 2018 року, справу передано до розгляду судді Трояновській Т. М.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 21 вересня 2018 року цивільну справу № 631/610/16-ц (провадження № 2/631/31/18) за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Альянс», із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділу Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області, про визнання договору оренди земельної ділянки та угоди про зміну та доповнення до договору оренди землі недійсними,було прийнято до провадження суддею Трояновською Т. М.
06 листопада 2018 року Нововодолазьким районним судом Харківської області постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання представника позивача та замінено третю особу на боці відповідача по справі з відділу Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області на Головне управління Держгеокадастру у Харківській області.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 10 липня 2020 року прийнято до розгляду уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Альянс», державного реєстратора Харківської районної державної адміністрації Харківської області Боклаг Сергія Сергійовича, із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, про визнання угоди про доповнення договору оренди землі недійсною, скасування державної реєстрації угоди про зміну та доповнення договору оренди землі недійсною, скасування державної реєстрації іншого речового права, та встановлено відповідачам строк для надання відзиву в порядку статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.
Відзиву на позов від відповідачів не надходило.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 26 серпня 2020 року закрите підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Альянс», державного реєстратора Харківської районної державної адміністрації Харківської області Боклаг Сергія Сергійовича, із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, про визнання угоди про зміну та доповнення договору оренди землі недійсною, скасування державної реєстрації іншого речового права та призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 26 серпня 2021 року визначено про заочний розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Альянс», державного реєстратора Харківської районної державної адміністрації Харківської області Боклаг Сергія Сергійовича, із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, про визнання угоди про зміну та доповнення договору оренди землі недійсною, скасування державної реєстрації іншого речового права.
Також Нововодолазьким районним судом Харківської області неодноразово постановлялись ухвали про відкладення розгляду справи, у тому числі у зв`язку із відсутністю сторін.
Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, тощо) у цивільній справі судом не вживалось.
Позивач, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності не надала, однак скористалась правом, наданим їй частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, щодо участі у судовому процесі через представника - адвоката Мякоти Т. М.
Представник позивача - адвокат Мякота Тетяна Миколаївна у судове засідання також не з`явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, представник позивача через канцелярію суду 16 серпня 2021 року надала заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 4592/21-вх, в якій зазначила, що підтримує уточнені позовні вимоги у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, просила розгляд справи провести за її відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що проти заочного розгляду справи не заперечують.
Уповноважений представник Фермерського господарства «Альянс» у судові засідання, починаючи з 2019 року не з`являвся. Про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень.
Державний реєстратор Харківської районної державної адміністрації Харківської області Боклаг Сергій Сергійович, у судові засідання також не з`являвся жодного разу, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень.
Причини неявки представника Фермерського господарства «Альянс»та державного реєстратора Харківської районної державної адміністрації Харківської області Боклаг С. С.суду не відомі, ніяких клопотань останні на адресу суду не направляли. Правом надати відзив на позовну заяву не скористалися.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у судове засідання також не з`явився, проте про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися згідно приписів Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомили, ніяких клопотань на адресу суду не надали.
З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України).
Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідачів, яких належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, і від яких не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, зі згоди сторони позивача, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. При цьому приймаючи таке рішення судом взято до уваги висновки, викладені у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 202/1650/19 (провадження № 61-5559св20).
Вивчивши доводи уточненої позовної заяви, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, що були надані учасниками справи та безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.
Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового інтересу.
Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання правочину недійсним.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що уточнений у останній редакції позов підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.
Як убачається із матеріалів справи 28 березня 2007 року між ОСОБА_1 (орендодавець), з одного боку, та Фермерським господарством «Альянс» в особі голови Юркова В. І. (орендар), з другого боку, був укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець ОСОБА_1 надає, а орендар Фермерське господарство «Альянс», приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Так, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 6,5807 гектар, у тому числі рілля - 6,5807 гектар, строком на 5 років (пункти 1, 2, 8 договору). Передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення та здійснюється у десятиденний строк після державної реєстрації цього договору за актом приймання - передачі (пункти 18 та 20 договору). Згідно з пунктами 34 та 35 договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку. Дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи - орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. При цьому, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (пункт 37 договору). У пункті 41 договору сторони дійшли згоди, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Відповідно до акту прийому - передачі земельної ділянки згідно договору оренди без номеру та дати вбачається, що орендодавець ОСОБА_1 передала земельну ділянку загальною площею 6,5807 гектар, у тому числі рілля - 6,5807 гектар, яка розташована на території Мелихівської сільської ради, та орендар Фермерське господарство «Альянс» в особі ОСОБА_2 прийняв її (а. с. 31, т. 1).
Даний висновок експертизи є повним та науково обґрунтованим, відповідає вимогам статті 102 Цивільного процесуального кодексу України, отже ставити під сумнів викладені при експертному дослідженні висновки, підстав немає.
Як стверджував відповідач по справі, іншим продовженням договірних правовідносин за Договором оренди земельної ділянки від 28 березня 2007 року, стала додаткова угода до договору оренди землі, датована 21 квітня 2016 року (а. с. 23, 24, т. 2).
Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-ХІV «Про оренду землі» (далі - Закон України «Про оренду землі»), який є спеціальним в даному випадку.
Конституція України у статті 14 гарантує право власності на землю.
Так, частинами 1, 2 та 4 статті 13 й частиною 2 статті 14 Конституції України гарантовано, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності які рівні перед законом. Право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Положеннями статті 41 Основного закону України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, й власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина 1 статті 316, стаття 328, частини 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частин 2 та 4 статті 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України, набувається і здійснюється відповідно до закону й власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Частиною 2 статті 792 Цивільного кодексу України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина 1 статті 93 Земельного кодексу України).
Аналогічне визначення поняття оренди землі міститься й у статті 1 Закону України «Про оренду землі».
У статті 13 вищезазначеного Закону України надано визначення договору оренди. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з частиною 4 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
За змістом статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Положеннями частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України обумовлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 зазначеного кодифікованого закону України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (частина 1 статті 407 Цивільного кодексу України).
Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.
Як вбачається з частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (стаття 203 Цивільного кодексу України).
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у частині 1 статті 215 Цивільного кодексу України, так і у статтях 229 - 233 Цивільного кодексу України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
За частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою вказано вище статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, що прямо передбачено у пункті 3 статті 3 Цивільного кодексу України.
За загальним правилом частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України і відповідно до статті 6 зазначеного нормативно - правового документу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору оренди) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частини 1 та 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі»).
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Отже, Договір оренди землі, а також Угода про зміну та доповнення договору оренди землі, можуть бути визнані в судовому порядку недійсним з підстав, встановлених статтею 215 Цивільного кодексу України. Так, частиною 1 вищевказаної норми права передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України, саме на момент вчинення правочину.
Вимагаючи визнати Угоду про зміну та доповнення договору оренди землі від 04 січня 2012 року, укладену між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Альянс», позивач вказує на ту обставину, що вона не бажала укладати угоду до договору оренди від 28 березня 2007 року та не підписувала її.
Суд відзначає, що вказаний висновок експерта приймається судом як належний та допустимий доказ, оскільки як випливає зі змісту наданого висновку, в ньому вказано, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Відповідачі вважаючи висновок експерта необґрунтованим або таким, що суперечить матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, мав право відповідно до статті 113 Цивільного процесуального кодексу України заявити клопотання про призначення повторної експертизи, однак такого клопотання до суду від нього не надходило. Також представник відповідача не скористався процесуальним правом надати відповідний висновок експерта з цих самих питань.
Отже, враховуючи, що спірна Угода про зміну та доповнення договору оренди землі від 04 січня 2012 року підписана від імені орендодавця, ОСОБА_1 , іншою особою та враховуючи позицію позивача про те, що вона не бажала укладати вказану угоду, суд приходить до висновку, що вищевказана угода укладена без волевиявлення одного із учасників правочину, а саме орендодавця ОСОБА_1 .
Відповідно до частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частиною 1 статті 216 Цивільного кодекс України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Крім того, суд, при вирішенні спору по суті, враховує вимоги статтей 12 та 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Уповноважений представник Фермерського господарства «Альянс» у судові засідання перестав з`являтися, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, не скористався своїми процесуальними правами учасника справи та не надав суду жодних доказів, якщо у нього такі малися, на спростовування доводів ОСОБА_1 і наданих нею доказів в обґрунтування позовних вимог.
Таким чином, в ході судового розгляду підтверджено, що земельна ділянка після закінчення договірних відносин перебуває у користуванні Фермерського господарства «Альянс» без належного волевиявлення її власника ОСОБА_1 , а тому вимоги в частині визнання недійсною угоди про зміну та доповнення договору оренди землі від 04 січня 2012 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з пунктами 6 та 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 Цивільного процесуального кодексу. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 Цивільного кодексу) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.
Разом з тим, частиною 1 статті 236 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Визнання угоди про зміни та доповнення договору оренди недійсною передбачає обов`язок органу державної реєстрації провести відповідні дії, щодо скасування цієї реєстрації та вилучення відповідної інформації з реєстру, а тому вимога позивача щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію договору оренди землі не може підлягати задоволенню.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України).
При цього згідно пункту 2 частини 3 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати пов`язані з проведенням експертизи.
Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача - Фермерського господарства «Альянс» витрат на проведення експертизи по справі в розмірі 8076 гривень 40 копійок та судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1681 гривні 60 копійок відповідно до уточнених позовних вимог від 12 березня 2020 року.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями статті 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
З огляду на приписи частини 1 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Правове регулювання відносин, пов`язаних з розподілом судових витрат на правничу допомогу адвоката здійснюється частинами 2 - 4 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, якими регламентовано, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підставі викладеного, керуючись статтями 14 та 41 Конституції України, статтями 15, 16, 202, 203, 215, частиною 1 статті 216, частиною 1 статі 236, статтями 373, 407, 626, 628, 638, 792 Цивільного кодексу України, статтями 93 та 124 Земельного кодексу України, статтями 1, 6, 13 Закону України «Про оренду землі», постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та статтями 1 - 5, 7, 10 - 13, 17 - 19, 67, 76 - 81, 83, 89, 128 - 131, 133, 211, 214, 223, 235, частинами 1 та 3 статті 258, статтями 259, 263 - 265, 267, 268, 272, 273,280 - 289, 315, частиною 1 статті 352, статтями 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Альянс», державного реєстратора Харківської районної державної адміністрації Харківської області Боклаг Сергія Сергійовича, із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, про визнання угоди про зміну та доповнення договору оренди землі недійсною, скасування державної реєстрації іншого речового права - задовольнити частково.
Стягнути з Фермерського господарства «Альянс» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1681 (однієї тисячі шістсот вісімдесят однієї) гривні 60 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Нововодолазький районний суд Харківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання чи перебування: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Фермерське господарство «Альянс», місцезнаходження: Харківська область, Зміївський район, село Роздольне, вулиця Молодіжна, будинок № 1 - А, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб України: 31374476.

Відповідач: Державний реєстратор Харківської районної державної адміністрації Харківської області Боклаг Сергій Сергійович, місцезнаходження: 61034, місто Харків, вулиця Григорівське Шосе, 52.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, місцезнаходження: місто Харків, вулиця Космічна, будинок № 21, 8-9 поверх, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб України: 39792822.

Суддя: Т. М. Трояновська