Справа № 206/1894/21
Провадження № 2/206/803/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Плінської А.В.

при секретареві Крижко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 березня 2018 року, ОСОБА_1 звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 20 000 грн. Спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники вищезазначених документів у мобільному додатку, що складають договір та зобов`язувалася виконувати його умови.

АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 08 лютого 2021 року виникла заборгованість в загальній сумі 93779,80 грн., з яких: 43126,47 грн. заборгованість за тілом кредиту; 50653,33 грн. заборгованість за пенею та комісією, яку АТ «Універсал Банк» просить стягнути з відповідача на свою користь.

Ухвалою суду від 03 червня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження, з повідомленням сторін.

13 липня 2021 року відповідачка подала відзив на позов у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що позивач не надав належних доказів на підтвердження заборгованості. Крім того, умови кредитного договору є несправедливими, оскільки розмір штрафу перевищує суму договору. До того ж, позивач пред`являючи вимоги про погашення кредиту просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично вона отримала у борг) стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також комісію та пеню, штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач зазначив, що умови обслуговування рахунків фізичної особи опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення на офіційному сайті Монобанку. Витяг з Умов та Тарифи за карткою Монобанк додаються до позову. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов вона розуміла та ознайомлювалася та погоджувалася з ними. За таких обставин, без надання підтверджень про конкретні запропоновані умови, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма договору, а відповідно свідчити про погодження з нею умов щодо розміру сплати відсотків, пені та комісії.

22 липня 2021 року відповідач подав письмові пояснення на відзив у яких зазначив, що твердження боржника про відсутність ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами є спробою ввести суд в оману та спростовуються накладеним у застосунку «Монобанк» боржником електронним цифровим підписом про згоду з цими умовами та тарифами. Так лише шляхом попереднього погодження з Умовами і правилами надання банківських послуг можливий вхід у головне меню застосунку «Монобанк» та подальше проведення банківських операцій, у тому числі отримання кредиту. Підписуючи анкету-заяву боржник приєдналася та була ознайомлена з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УніверсалБанк», Тарифами за карткою «Монобанк». Що стосується суми заборгованості у розмірі 93779,80 грн., то вона складається з повністю використаного кредитного ліміту у сумі 20000 грн. та суми овердрафту (мінусу по картці), яка становить - 73779,80 грн. Вказана сума овердрафту виникла тому, що власних коштів на рахунку відповідача для оплати заборгованості не вистачало, тому заборгованість збільшувалась на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення, по неустойці, яка погашалась банком за рахунок кредиту та направлялась на погашення відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з тарифами. Отже, у зв`язку з тим, що відповідач лише частково здійснювала операції з поповнення своєї банківської картки, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку на власний розсуд, виникла непогашена заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості, який є належним доказом, оскільки відповідачка не надала суду докази, які б спростовували факт надання кредиту у розмірі , визначеним кредитним договором так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника. Отже, з урахуванням вищезазначеного наявні підстави для стягнення кредитної заборгованості.

У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи в його відсутність, у якій він підтримує заявлені позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутності, у якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на підтвердження позовних вимог АТ «Універсал Банк» надало копію анкети-заяви від 30 березня 2018 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк», за змістом якої відповідач виявляє бажання оформити платіжну банківську картку.

Вказана анкета-заява не містить умов про розмір тіла кредиту (кредитного ліміту), строк дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, комісії та відповідальності за невиконання умов кредитування (пені та штрафів).

Долучений до позовної заяви витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, затверджених рішенням правління банку № 33 від 27 вересня 2017 року, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначені права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг - відповідачем не підписані.

Заява позичальника містить текст про ознайомлення та погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий суду витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи погоджено споживачем.

На підтвердження позову банком надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого, станом на 08 лютого 2021 року нарахована заборгованість у розмірі 93779,80 грн., яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом у розмірі 43126,47 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 50653,33 грн.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах,встановлених договором,а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути пеню, комісію та відсотки, які увійшли до загального залишку заборгованості за кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30 березня 2018 року, посилався на Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, затверджених рішенням правління банку №33 від 27 вересня 2017 року наданий на підтвердження позовних вимог, як невід`ємну частину кредитного договору.

Витягом з Умов обслуговування рахунків фізичної особи визначено, в тому числі: порядок нарахування процентів та їх розмір, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомлювалася і погоджувалася з ним, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків, пені та комісії, та зокрема, саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.monobank.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (30 березня 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27 квітня 2021 року), тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичної особи, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, комісії та пені, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови обслуговування рахунків фізичної особи, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).

Суд зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень Умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Суд вважає, що витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, затверджених рішенням правління банку №33 від 27 вересня 2017 року, які містяться у матеріалах справи, не визнано відповідачем та не містить її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30 березня 2018 року, шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки, комісію, а також неустойку, яка встановлена у формі сплати пені.

З урахуванням вищезазначеного, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за пенею та комісією в сумі 50653,33 грн., у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 30 березня 2018 року, оскільки витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, затверджених рішенням правління банку № 33 від 27 вересня 2017 року, не може вважатися складовою частиною кредитного договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Матеріали справи не містять доказів визнання ОСОБА_1 факту погодження між сторонами розміру та порядку нарахування відсотків, комісії та неустойки (пені) у будь-якому розмірі.

Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 30 березня 2018 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - колегія приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, встановивши отримання відповідачем тіла кредиту у сумі 20 000 грн., що також підтверджується випискою з особового рахунку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь банку тіла кредиту в розмірі 20 000 грн.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 476,70 грн. (21%).

При цьому, доводи відповідача про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом наявності за ним заборгованості, зокрема, за тілом кредиту, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку, відповідач власного не надав, клопотань щодо витребування у позивача додаткових доказів на підтвердження заборгованості за кредитним договором або клопотань про проведення по справі судово-економічної експертизи, відповідачем не заявлялося.

Керуючись ст.ст.258-259, 263-265 ЦПК України,суд,

УХВАЛИВ:

Позов акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал банк» (м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, ) заборгованість за тілом кредиту в сумі 20 000 грн. та судовий збір у розмірі 476,70 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Самарський районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Плінська А.В.