ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/820/21 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

представника позивачів - Тришака О.Г. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/10078/20 за апеляційною ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2021 року (ухвалене суддею Вийванком О.М., повний текст якого складено 15 червня 2021 року) в справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення коштів.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі покликалися на те, що 30 липня 2018 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого позивачі передали відповідачу терміном на шість місяців з дня підписання розписки грошові кошти у розмірі 1900 доларів США, а останній отримав від них ці грошові кошти і зобов`язався повернути у визначений строк. На підтвердження укладення договору позики та всіх його істотних умов відповідач 30 липня 2018 року власноручно написав розписку. Також сторони погодили, що за кожен день прострочення повернення грошових коштів відповідач зобов`язується сплачувати штрафні санкції в розмірі 5% відсотків від суми позики за кожний день прострочення. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 27 квітня 2020 року по справі №607/10886/19 рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 грудня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних частках 5 процентів від суми позики за кожен день прострочення виконання зобов`язання у розмірі 8550 доларів США скасувано і в цій частині постановлено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних частках 3% річних від суми позики за кожен день прострочення виконання зобов`язання у розмірі 14.21 доларів США, на користь кожного по 7.1 доларів США за період з 31 січня 2019 року по 01 травня 2019 року. Таким чином підлягає стягненню з відповідача штрафні санкції в розмірі 5% відсотків від суми позики за кожний день прострочення.

У зв`язку з неповерненням позики та недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачів кошти в розмірі 9 215 доларів США.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних частинах, кошти в розмірі 15 000.00 грн., сплачений судовий збір в розмірі 150.06 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_7 - адвокат Назаренко Я.В. подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачами не доведено та не підтверджено доказами, що зобов`язання за договором позики сплатити 5 процентів від суми позики за кожен день прострочення, що в підсумку за три місяці прострочення перевищує основний борг в чотири рази, має компенсаційний, а не штрафний характер. Таким чином безпідставно покладено за основу розрахунку 5 процентів за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

У зв`язку з викладеним просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Тришак О.Г. проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином буди повідомлені про день і час слухання справи.

Крім того 06 серпня 2021 року на адресу Тернопільського апеляційного суду надійшла заява представника апелянта - адвоката Назаренко Я.В. про розгляд справи без участі представника. Вказала, що апелянт та його представник апеляційну скаргу підтримують, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

30 липня 2018 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір позики, згідно якого відповідач ОСОБА_7 отримав у борг кошти в розмірі 1900 доларів США строком на шість місяців з дня підписання розписки.

На підтвердження укладення договору позики та всіх його істотних умов ОСОБА_7 30 липня 2018 року власноручно написав розписку.

Крім того, в розписці передбачена відповідальність за прострочення повернення грошових коштів: 5% від суми позики за кожний день прострочення (т.1 а.с.4).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 грудня 2019 року по справі №607/10886/19, вирішено: стягнути із ОСОБА_7 в користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних частках борг за договором позики від 30 липня 2018 року у розмірі 1900 доларів США, на користь кожного по 950 доларів США та 5 процентів від суми позики за кожен день прострочення виконання зобов`язання у розмірі 8550 доларів США, на користь кожного по 4275 доларів США за період з 31 січня 2019 року по 01 травня 2019 року (т.1 а.с.7-11).

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 27 квітня 2020 року по справі №607/10886/19 рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 грудня 2019 року в частині стягнення із ОСОБА_7 в користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних частках 5 процентів від суми позики за кожен день прострочення виконання зобов`язання у розмірі 8550 доларів США, на користь кожного по 4275 доларів США за період з 31 січня 2019 року по 01 травня 2019 року, скасовано і в цій частині постановлено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних частках 3% річних від суми позики за кожен день прострочення виконання зобов`язання у розмірі 14.21 доларів США, на користь кожного по 7.1 доларів США за період з 31 січня 2019 року по 01 травня 2019 року (т.1 а.с.12-16).

З наданого позивачем розрахунку нарахованої неустойки вбачається, що сума нарахованої неустойки становить 9 215 доларів США, що складає 245119.00 грн. за період з січня 2020 по квітень 2020 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частини першої та третьої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно частини першої статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частина 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковий до виконання сторонами.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Із статей 610, 611 ЦК України вбачається, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч.2 ст. 551 ЦК України).

Згідно постанови Тернопільського апеляційного суду від 27 квітня 2020 року по справі №607/10886/19 встановлено, що в позовній заяві позивачі самі визначили правову природу відповідальності в розписці за прострочення виконання грошового зобов`язання, як «штрафні санкції». Крім того, відповідач, який склав розписку, в апеляційній скарзі визначив правову природу відповідальності за порушення грошового зобов`язання як пеню.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наданого позивачем розрахунку нарахованої неустойки вбачається, що сума нарахованої неустойки становить 9 215 доларів США, що складає 245119.00 грн. за період з січня 2020 по квітень 2020 року.

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судом вірно встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов`язання по поверненню позики у сумі 1900 доларів США, пеню за прострочення зобов`язання позивачами визначено у розмірі 9215 доларів США за період з січня 2020 по квітень 2020 року. Відповідач повернув суму боргу позивачам в розмірі 1900 доларів США, що не заперечується сторонами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що заявлений позивачем розмір пені, більш ніж чотири рази перевищує суму позики, а тому такий розмір пені визначений позивачем не відповідає завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи, враховуючи, що відповідач погасив борг в розмірі 1900 доларів США.

Судом першої інстанції правильно зменшено розмір неустойки до 15 000.00 грн., що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві.

Доводи представника апелянта про те, що безпідставно покладено за основу розрахунок 5 процентів за кожен день прострочення виконання зобов`язання, апеляційний відхиляє, оскільки відповідач ОСОБА_7 , який склав розписку та у відповідності до вимог ст.549 ЦК України визначив правову природу відповідальності за порушення грошового зобов`язання як пеню (штрафні санкції).

Твердження представника апелянта про те, що позивачі, маючи на руках рішення суду, протягом року не звертались до виконавчої служби за його виконанням, колегія суддів до уваги не бере, оскільки виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років (ст.12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Також безпідставними є посилання апелянта на те, що сума, яку просять стягнути позивачі, вже була предметом позову в іншій справі та з цього приводу вже виносилося рішення суду, оскільки предметом позову по справі по справі №607/10886/19 (рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 грудня 2019 року та постанова Тернопільського апеляційного суду від 27 квітня 2020 року) були суми, визначені ст.625 ЦК України, а предметом позову в даній справі є стягнення неустойки, яка визначена договором та ст.549 ЦК України.

Таким чином, предмети позову в даних справах є різні.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 25 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді