Провадження № 2/185/180/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання Молчанової Н.Ю., представника позивача адвоката Меркулової Т.П., представників відповідача Скиби С.Г., Марченко А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу ЄУ № 185/11197/19 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить (згідно уточнених позовних вимог від 03.02.2021, які не містять зміни предмету та підстав позову) стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої професіональним захворюванням при виконанні трудових обов`язків та судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 1 000 грн. В обґрунтування позову зазначає наступне. З 11.02.1991 року по 23.10.1995 року позивач перебував у трудових відносинах з шахтою ім. Героїв Космосу ВО «Павлоградвугілля» та працював гірничим працівником та прохідником підземним з повним робочим днем у шахті, з 24.10.1995 року по 11.10.2004 року з шахтою «Павлоградська» ВО «Павлоградвугілля» та працював підземним прохідником, машиністом гірновиємчих машин з повним робочим днем у шахті, з 25.10.2004 року по 12.05.2015 року з шахтою ім. Героїв Космосу ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Внаслідок тривалого стажу роботи в шкідливих умовах 24 роки у позивача виникло професійне захворювання, з 2011 року хронічна сенсоневральна приглухуватість 1 ступеню, з 2012 року вертоброгенналюмбоішалгія, больовий синдром, з 2013 року пильовий бронхіт, з 2015 року гострий епікондиліт лівого колінного суглобу, остеоартроз з переважним ураженням ключично акроміальних зчленувань, артроз ліктьових, колінних суглобів, періатроз плечових суглобів, сенсомоторнаполінейропатія з ангіодистонічним і нейродистрофічним синдромом. Міжрайонна профпатологічна МСЕК м. Дніпро 11.02.2016 встановила позивачу третю групу інвалідності та 65% втрати працездатності з періодичним медичним обстеженням. 18.02.2019 міжрайонна профпатологічна МСЕК встановила третю групу та 65% втрати працездатності безстроково. Позивач був звільнений з роботи 12.05.2015 за станом здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Внаслідок професійного захворювання, у позивача знижений слух на обидва вуха, позивач страждає на задишку при незначному фізичному навантажені та ходьбі, страждає на сильний кашель внаслідок хронічного пилового бронхіту та емфіземи легенів, біль та важкість у грудній клітці, загальну слабкість, швидку втому, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових та колінних суглобах, шийному та поперековому відділах хребта, біль та оніміння рук та ніг, парестезії верхніх кінцівок, судоми пальців рук, шум у голові та біль. Позивач зазнав фізичний біль, який з часом посилюється, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, які носять тривалий характер. Наявність професійних захворювань у позивача, обмежує його в нормальному житті, в організації свого побуту, життєдіяльності, позивач внаслідок фізичного болю не може нормально рухатися та спати по ночах, вимушений докладати зусиль для нормальної життєдіяльності, постійно звертатися за медичною допомогою, проходити курси лікувань. Зазначені вище наслідки є отримані позивачем професійного захворювання на виробництві. Позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати нанесену йому моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я в сумі 100 000,00 грн. та судові витрати в сумі 1000,00 грн.

Ухвалою суду від 20.12.2019 відкрито спрощене провадження по вищевказаній справі.

Ухвалами суду від 07.12.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення Управління виконавчої дирекції Фонд у соціального страхування у Дніпропетровській області як третьої особи на стороні відповідача, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судово-психіатричної експертизи, клопотання представника відповідача про перехід розгляду справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення, задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів по справі.

06.02.2020 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає наступне. Вважає, що в позові відсутнє посилання на необхідні спеціальні знання та навики в галузі медицини, на основі яких можна зробити оцінку психічного стану позивача, за відсутності у справі зазначених доказів немає підстав стверджувати про заподіяння моральної шкоди. Не встановлені негативні зміни у психічному стані особи, із виписок із медичної картки та виписного епікризу вбачається, що відсутні скарги на негативні зміни у психічному стані, виписується позивач з позитивною динамікою. У переліку встановлених захворювань відсутній діагноз депресії чи іншого стійкого порушення психічного стану, первинних довідок МСЕК позивач не надав, експертиза психічного стану позивача не проведена. Право звернення до суду з даним позовом у позивача виникло в 1993, 1996, 2000 роках, в період до введення в дію ЦК України 2004 року. Щодо акту за 2005 рік, то позивач має право на отримання відшкодування на рахунок Фонду соціального страхування. Роботодавцем були забезпечені всі належні умови праці, а твердження позивача щодо технічного несправного обладнання є необґрунтованою. Зогляду на зазначене, відповідач вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою.

13.02.2020 представник позивача адвокат Меркулова Т.П. надала до суду відповідь на відзив відповідно до якого підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить їх задовольнити. Додатково зазначає, що право на відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, з 2015 року встановлено 5% працездатності, а з 2016 встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати працездатності. Також відповідно до ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я чи смертю. Вважає, що доводи відповідача, що укладаючи трудовий договір, позивач був повідомлений про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан здоров`я не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді відшкодування моральної шкоди є безпідставними.

02.04.2020 відповідач надав до суду заперечення відповідного до яких просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що довідки МСЕК до 11.05.2011 взагалі відсутні, що означає, що позивач повністю відновив свою працездатність після виробничих травм за 1993, 1996, 2000, 2005 роки. Павлоградською міжрайонною МСЕК в 2015 році було встановлено 5% втрати працездатності по невідомій причині, виникнення права на відшкодування моральної шкоди 2015 року за трудовим каліцтвом є хибним, оскільки відсутні документи, з довідок МСЕК вбачається, що основною причиною інвалідності позивача є професійні захворювання.

09.04.2020 надані до суду представником позивача адвокатом Меркуловою Т.П. пояснення на заперечення, відповідно до яких просить задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що позивачу в 2016 році первинно встановлена третя група інвалідності по професійному захворюванню з втратою працездатності 65%, з яких 40% вібраційна хвороба, 15% ХОЗЛ (хронічне обструктивне захворювання легень). Відповідно до акту за формою Н-1 № 9 від 22.05.2011 року, складеного за результатами розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем 16.01.2011 року при виконанні ним своїх трудових обов`язків, внаслідок якого позивач отримав виробничу травму закритий перелом середньої третини правої променевої кістки зі зміщенням, травма отримана в наслідок падіння на руку рами кріплення.11.05.2011 року ще до складання акту Н-1 від 22.05.2011 року про нещасний випадок на виробництві, який стався з позивачем 16.01.2011 року, позивач був направлений на огляд до Павлоградської міжрайонної МСЕК. Згідно довідки Павлоградської міжрайонної МСЕК № 60 ОСОБА_1 оглядався 11.05.2011 року МСЕК і за результатами огляду не визнаний інвалідом, втрата працездатності не встановлена, продовжує лікування. Після лікування позивач з 13.09.2011 року продовжував працювати. З 24.09.2010 року по 01.10.2010 року позивач перебував на лікарняному з діагнозом: трахеобронхіт, з 14.03.2011 року по 21.03.2011 року з діагнозом: люмбоішалгія, з 11.01. 2014 року по 20.01.2014 року з діагнозом: гострий бронхіт, з 22.01.215 року р 02.02.2015 року з діагнозом: переоотрит, з 04.03.2015 року по 20.03.2015 року з діагнозом: захворювання колінних суглобів, з 07.04.2015 року по 16.04.2015 року з діагнозом: трахеобронхит, з 28.04.2015 року по 07.05.2015 року з діагнозом: хронічний бронхіт. 12.05.2015 позивач звільнений з роботи за станом здоров`я. Відповідач зазначає у запереченнях, що на момент звільнення позивача 12.05.2015 він не мав довідки МСЕК з встановленням інвалідності по будь- яким причинам. 08.10.2015 року ОСОБА_1 був повторно оглянутий Павлоградською міжрайонною МСЕК, згідно довідки група інвалідності не встановлена, ступень втрати працездатності встановлена у розмірі 5% з посиланням на акт Н-1 № 9 від 22.05.2011 року. Відсутність довідки МСЕК на момент звільнення не є підставою для твердження відповідача, що позивачем не доведено, що ушкодження здоров`я він отримав не внаслідок виконання трудових обов`язків та неналежних умов праці. На підставі висновку ЛЕК Українського НДІПМ щодо професійного захворювання позивача, пов`язаного з виробництвом, профпатологічна МСЕК 11.02.2016 встановила позивачу ІІІ групу інвалідності та 65% втрати працездатності, саме внаслідок роботи на протязі тривалого часу 24 роки у шкідливих та небезпечних умовах, позивачу встановлено професійне захворювання.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Меркулова Т.П. позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, надала пояснення відповідно до письмових заяв по суті справи, зазначила, що предметом спору є завдана моральна шкода внаслідок шкоди здоров`ю, питання психічного стану позивача не є предметом розгляду, і позивач не зазначає про жодні зміни в психічному стані, позовна давність не застосовується, після звільнення з підприємства відповідача за станом здоров`я позивач більше ніде не працював.

Представники відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримали відзив на позовну заяву, заявили, що позов не визнають в повному обсязі, надали пояснення відповідно до їх письмових заяв по суті справи, вважають, що моральна шкода може бути завдана та повинна підтверджуватись лише змінами у психічному стані, таких змін у позивача не має, призначена йому програма реабілітації та лікування не містить підтвердження змін у психічному чи психологічному стані позивача та відповідних призначень та висновків лікарів, окрім травм на виробництві позивач отримував і багато побутових травм, витрати на правничу допомогу вважають не доведеними належними доказами. В позові просять відмовити.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11.02.1991 по 23.10.1995 позивач перебував у трудових відносинах з шахтою ім. Героїв Космосу ВО «Павлоградвугілля» та працював гірничим працівником та прохідником підземним з повним робочим днем у шахті, з 24.10.1995 по 11.10.2004 з шахтою «Павлоградська» ВО «Павлоградвугілля» та працював підземним прохідником, машиністом гірновиємчих машин з повним робочим днем у шахті, з 25.10.2004 по 12.05.2015 з шахтою ім. Героїв Космосу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» працював прохідником 5 розряду, машиністом гірничих виємкомих машин.

12.05.2015 звільнений за станом здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, розп.-82/6к від 12.05.2015, запис № 19.

Відповідно до виписок із медичної амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 за 2015,2016,2018,2019 роки позивач має професійне захворювання, хронічна сенсоневральна приглухуватість 1 стуреню, вертоброгенналюмбоішалгія, больовий синдром, пильовий бронхітгострий епікондиліт лівого колінного суглобу, остеоартроз з переважним ураженням ключично акроміальних зчленувань, артроз ліктьових, колінних суглобів, періатроз плечових суглобів, сенсомоторнаполінейропатія з ангіодистонічним і нейродистрофічним синдромом, та перебував періодично на лікуванні, санаторному лікуванні та знаходився на диспансерному обліку у лікаря невропатолога, травматолога, ЛОР, ортопеда. (а.с. 9-15)

Відповідно до довідки МСЕК № 60 позивач 11.05.2011 оглядався комісією, інвалідом не визнаний, лікування по лікарняному листку.(а.с. 81)

Відповідно до довідки Павлоградської МСЕК № 005361 від 08.10.2015 позивачу встановлено 5% втрати працездатності, група інвалідності не встановлена . (а.с. 82)

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Українського науково-дослідницького інституту промислової медицини від 17.12.2015 № 1661 позивачу встановлений діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої другої стадії ( пиловий бронхіт, емфізема легенів), вібраційна хвороба першої другої стадії від дії загальної вібрації з вегетативно сенсорною полінейропатією в поєднані з полірадикулопатією, помірно вираженою, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопатковогоперіатрозу, остеоартрозу ліктьових та колінних суглобів,трофічними порушеннями на кістях, нейросенсорна приглухуватість першого ступеню ( з легким зниженням слуху), (діагноз вперше виявленого професійного захворювання).

Зазначено, що захворювання професійні, пов`язані з тривалим стажем роботи в шкідливих умовах 24 роки з роботою на шахті ім. Героїв Космосу, шахті «Павлоградська» ВО « Павлоградвугілля», підземним гірником, прохідником, машиністом гірновиємчих машин, ( 1991- 2015 роки) при підвищеній концентрації пилу, вібрації шуму, важкості праці: незручна робоча поза,нахили корпусу, з перевищенням норми, тяжкої маси вантажу з перевищенням норми, динамічне навантаження на м`язи рук, тулуба, ніг з перевищенням норми, навантаження при утриманні вантажу двома руками з перевищенням норми. ЛЕК зазначила, що позивачу протипоказана робота в підземних умовах, в умовах пилу, неспритного мікроклімату, фізичного перевантаження, рекомендовано диспансерне спостереження терапевта, невропатолога, ЛОР за місцем проживання, уникати переохолоджень, щоденний прийом медпрепаратів,оздоровлення в місцевому санаторії - профілакторії, санаторно - курортне лікування у санаторіях пульмологічного та неврологічного профілів, позивач був направлений на профпатологічну МСЕК.

Міжрайонна профпатологічна МСЕК м. Дніпро 11.02.2016 року встановила позивачу третю групу інвалідності та 65% втрати працездатності з періодичним медичним обстеженням, причина інвалідності професійне захворювання. 18.02.2019 року міжрайонна профпатологічна МСЕК встановила третю групу та 65% втрати працездатності безстроково, причина інвалідності професійне захворювання. Зазначене також підтверджується актами огляду МСЕК за 2016-2019 роки, індивідуальними програмами реабілітації інваліда стосовно позивача ОСОБА_1 (а.с. 181)

Відповідно до ст. 43 Конституції Українидержава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

В судовому засіданні встановлено, що після роботи на підприємстві відповідача протягом 24 років, та звільнення за станом здоров`я 12.05.2015 до встановлення позивачу третьої групи інвалідності за професійним захворюванням 11.02.2016, позивач на інших підприємствах не працював.

Суд не погоджується з доводами представників відповідача, що позивач багато разів травмувався в побуті, відсутні відомості про належне лікування та дотримання вимог лікаря, внаслідок чого могло погіршитись здоров`я позивача, та як наслідок встановлена група інвалідності, так як зазначені обставини є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення, а позивачем надано належні та допустимі докази (довідки МСЕК, висновок лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Українського науково-дослідницького інституту промислової медицини від 17.12.2015 № 1661) встановлення інвалідності та 65% втрати працездатності саме внаслідок професійного захворювання.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно достатті 237-1 КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, відсутній висновок судово-психіатричної експертизи, оскільки згідноп. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань.

З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 65 % втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 45000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Згідно до пункту 3 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 345,78 грн.

Тобто, стягненню з відповідача підлягають судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (45%), а саме в дохід держави судовий збір у сумі 345,78 грн., на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 450 грн.

Керуючись ст. 5,12,13, 81, 89, 258,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», , місце знаходження: вул. Соборна, буд. 76, м. Павлоград Дніпропетровська область, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 (сорок п`ять тисяч) грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, та 450 грн. - судові витрати за надання правничої допомоги.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь держави (отримувач: УК у м. Павлограді/м. Павл-д/22030101, код отримувача: 37936856, банк: Казначейство України (ЕАП), рахунок: UA0004032, код платежу: 220301061) судовий збір у розмірі 345,78 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином..

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко