КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/7493/2021 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», подану представником Куценком Олексієм Володимировичем, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів, розірвання договорів, стягнення коштів, вкладів, процентів та трьох відсотків річних, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, розірвання договорів, стягнення коштів, вкладів, процентів та трьох відсотків річних, у якому просив:

- розірвати Договір № SAMDN9063 (вклад депозит VIP) від 19 березня 2009 року, Договір № SAMDN2182 (вклад депозит VIP) від 19 липня 2010 року, Договір про відкриття/обслуговування карткового рахунку з випуском картки «VISA PLATINUM»: НОМЕР_1 , які були укладені між ним та відповідачем;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за Договором банківського вкладу № SAMDN9063 (вклад депозит VIP) від 19 березня 2009 року у розмірі 129095,07 євро; за договором банківського вкладу № SAMDN2182 (вклад депозит VIP) від 19 липня 2010 року у розмірі 32597,69 доларів США; за договором відкриття/обслуговування карткового рахунку з випуском картки «VISA PLATINUM»: НОМЕР_1 у розмірі 20335,52 євро;

- стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь проценти за користування банківським вкладом за договором банківського вкладу №SAMDN9063 (вклад депозит VIP) від 19 березня 2009 року у розмірі 71 301,15 євро; за договором банківського вкладу № SAMDN2182 (вклад депозит VIP) від 19 липня 2010 року у розмірі 15651,02 доларів США, які нараховані за період з 01 березня 2014 року по 11 грудня 2018 року включно;

- стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 240010,65 грн. за період з 13 липня 2017 року по 11 грудня 2018 року включно. Судові витрати по справі просив покласти на відповідача.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що19 березня 2009 року між ним та відповідачем у справі укладено Договір банківського вкладу №SAMDN9063 (Вклад «Депозит VIP») на суму 35000 євро під 11,5% річних з можливістю поповнення вкладу.

19 липня 2010 року між ним та АТ КБ «Приватбанк» укладено Договір банківського вкладу №SAMDN2182 (Вклад «Депозит VIP») на суму 16000 доларів США під 10% річних з можливістю поповнення вкладу.

Позивач вказував, що дані депозити укладались строком на один рік, та у разі якщо в строк не пізніше дня закінчення строку вкладу клієнт не заявив банку про повернення депозиту, договори продовжуються на один строк та може продовжуватися неодноразово без явки клієнта.

Так, відповідно до отриманої позивачем довідки Севастопольського філіалу АТ КБ «Приватбанку» від 14 березня 2014 року №1341835/1 станом на 14 березня 2014 року поточна сума вкладів ОСОБА_1 складала 129095,07 євро, 32 587,69 доларів США.

Крім того, позивач мав у банку картковий рахунок № НОМЕР_1 у євро зі строком дії до листопада 2014 року, на який відповідно до квитанції від 13 лютого 2014 року була внесена, серед інших, сума 20000 євро. Відповідно до вказаної вище довідки сума на цьому рахунку станом на 14 березня 2014 року складала 20335,52 євро.

ОСОБА_1 вказував, що 05 липня 2017 року він звернувся з письмовою заявою до банку з вимогою надати довідку про повну інформацію за всіма рахунками: стан рахунків, сума коштів на рахунках; виписку руху коштів, інформаційну довідку про стан і зміни, якщо такі зміни відбулись, умов вкладів, відкритих у банку; здійснити розблокування коштів і надати можливість розпоряджатись цими коштами; виплатити відсотки по вкладам; повернути кошти за вкладами та відсотки у повному обсязі. Аналогічного листа позивач направив відповідачу на його електронну адресу.

Згодом, 29 серпня 2017 року відповідач листом №20.1.0.0.0/7-20170712/8956 повідомив про те, що територію Автономної Республіки Крим визнано окупованою та припинено діяльність банківських установ та просив прийняти вказане до уваги.

Тож 06 грудня 2017 року позивач повторно направив відповідачу ще одну заяву з вимогами розірвати Договір № SAMDN9063 (Вклад «Депозит VIP») від 19 березня 2009 року, Договір №№ SAMDN2182 (Вклад «Депозит VIP») від 19 липня 2010 року, Договір про відкриття/обслуговування карткового рахунку з випуском картки № НОМЕР_1 , які були укладені між ним та АТ КБ «Приватбанк» через два робочих дні після отримання цього листа та повернути вклади разом із нарахованими відсотками.

Листом від 09 січня 2018 року №20.1.0.0.0/7-01 банк надав фактичну відмову у поверненні депозитів.

Оскільки проценти на банківські вклади позивача не нараховувались та не виплачувались з 01 березня 2014 року, а вклади не повернуті вкладнику 13 липня 2017 року, й не повернуті на день подання позову до суду, ОСОБА_1 вважає, що окрім процентів за вкладами має бути нараховано ще 3% річних.

Вказує, що таким чином до стягнення з відповідача підлягають: суми вкладів, проценти за вкладами та 3% річних. З урахуванням відмови відповідача виконати свої зобов`язання в частині повернення грошових коштів, які позивачем були внесені на депозитний рахунок просив стягнути вказані кошти в судовому порядку.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Розірвано Договір №SAMDN9063 (вклад депозит VIP) від 19 березня 2009 року, Договір № SAMDN2182 (вклад депозит VIP) від 19 липня 2010 року, Договір про відкриття/обслуговування карткового рахунку з випуском картки «VISA PLATINUM»: № НОМЕР_1 , які були укладені між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк».

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDN9063 (вклад депозит VIP) від 19 березня 2009 року у розмірі 129 095,07 євро; за договором банківського вкладу № SAMDN2182 (вклад депозит VIP) від 19 липня 2010 року у розмірі 32597,69 доларів США; за договором відкриття/обслуговування карткового рахунку з випуском картки «VISA PLATINUM» № НОМЕР_1 у розмірі 20335,52 євро.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 проценти за користування банківським вкладом за договором банківського вкладу № SAMDN9063 (вклад депозит VIP) від 19 березня 2009 року у розмірі 71301,15 доларів США; за договором банківського вкладу № SAMDN2182 (вклад депозит VIP) від 19 липня 2010 року у розмірі 15651,02 доларів США, які нараховані за період з 01 березня 2014 року по 11 грудня 2018 року включно.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 240010,65 грн. за період з 13 липня 2017 року по 11 грудня 2018 року включно.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» в дохід держави судовий збір в сумі 8810 гривень.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 січня 2021 року виправлено описку допущену в рішенні суду від 08 жовтня 2020 року, а саме: у тексті рішення замість помилково вказаної валюти стягнення за договором банківського вкладу № SAMDN9063 (вклад депозит VIP) від 19 березня 2009 року «у розмірі 71 301,15 доларів США» слід читати «у розмірі 71 301,15 євро»

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник АТ КБ «Приватбанк» - Куценко О.В. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що внаслідок укладання 17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» Договору про переведення боргу з подальшим укладенням 18 листопада 2014 року Додаткової угоди до цього договору, за яким було здійснено переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон». Тому апелянт вважає, що банк не несе зобов`язань за договорами, які є предметом спору у даній справі, а саме ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником у спірних правовідносинах.

Про переведення боргу до ТОВ «ФК «Фінілон» банком було опубліковано оголошення від 30 січня 2015 року на офіційному сайті банку, відповідно до якого клієнти могли подати свої заперечення проти такого переведення боргу в строк до 15 лютого 2015 року. Вказує, що відповідних заяв від позивача на адресу АТ КБ «Приватбанк» не надходило, тому борг банку перед ОСОБА_1 було передано до ТОВ «ФК «Фінілон», внаслідок чого АТ КБ «Приватбанк» на цей час не несе зобов`язань за договорами, що є предметом спору у даній справі та є неналежним відповідачем.

Судом при винесенні оскаржуваного рішення не надано правової оцінки вказаному та не замінено неналежного відповідача у справі. Крім того, на думку апелянта, судом неправомірно задоволено вимоги та стягнуто кошти із неналежного відповідача, що свідчить про неповне з`ясування обставин справи.

Також банк вказує й на безпідставність розірвання судом договорів, оскільки 06 грудня 2017 року ОСОБА_1 було в односторонньому порядку розірвано спірні договори відповідно до заяви, що міститься в матеріалах справи, що свідчить про безпідставність заявлених вимог та неможливість розірвання судом вже розірваних в односторонньому порядку договорів.

Щодо нарахованих процентів за період з 01 березня 2014 року по 11 грудня 2018 року судом не враховано, що самим договором було передбачено у разі неналежного виконання договору банківського вкладу та неповернення та/або затримки у поверненні, за період коли договір вже є розірваним на вимогу вкладника, банк повинен нарахувати та виплатити проценти у розмірі, що звичайно сплачуються ним за вкладом «на вимогу» (до запитання). Таким чином, проценти за період після розірвання договорів банківського вкладу після заяви вкладника про розірвання договору мають нараховуватись за відсотковою ставкою 0,01%, а не за ставкою визначеною у договорах банківського вкладу.

По причині того, що АТ КБ «Приватбанк» з 17 листопада 2014 року не є боржником у спірних договорах, апелянт вважає безпідставним нарахування 3% річних за прострочення грошового зобов`язання і його стягнення оскаржуваним рішенням з банку.

Враховуючи викладене в апеляційній скарзі, представник АТ КБ «Приватбанк» - Куценко О.В. просить суд рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року провадження у вказаній справі було зупинено у зв`язку із смертю позивача у справі ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року було залучено до участі правонаступника позивача у справі - ОСОБА_2 , яка відповідно до довідки приватного нотаріуса КМНО Зими Н.Ф. є єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_1 та прийняла спадщину у строки, визначені 1270 ЦК України.

На адресу апеляційного суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив від представника ОСОБА_2 - адвоката Нежигай І.О., відповідно до тексту якого правонаступник позивача частково погодилася із доводами апеляційної скарги в частині нарахування судом суми стягнення за процентами по вкладах та 3% річних за ст. 625 ЦПК України, а в іншій частині доводи апеляційної скарги не визнала та просили рішення суду в частині стягнення грошових коштів із відповідача залишити без змін.

Заперечуючи проти позиції апелянта, що належним відповідачем у справі є ТОВ «ФК «Фінілон», представник ОСОБА_2 - адвокат Нежигай І.О. зазначила, що судом вірно визнано саме АТ КБ «Приватбанк» належним відповідачем у вказаній справі не дивлячись на те, що 17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено договір про переведення боргу, однак матеріали справи не містять підтвердження, що позивач ОСОБА_1 ознайомився, погодився та приєднався саме до цих Умов та правил надання банківських послуг в банку, що на момент укладення позивачем договору банківського вкладу надав згоду на заміну боржника у договорі, а також, що Умови та правила, розміщені на сайті банку, взагалі містили умови щодо переведення боргу, у тому числі на ТОВ «ФК «Фінілон».

Правонаступник позивача вказує, що погоджується із позицією апелянта про те, що депозитні договори є розірваними після отримання банком відповідної заяви ОСОБА_1 з 15 грудня 2017 року та що саме з цього дня до спірних вкладів повинна застосовувати ставка по вкладам «на вимогу» у розмірі 0,01% річних. Та наводить у відзиві відповідні розрахунки, згідно яких суми, що підлягають стягненню за депозитними договорами складають 56 305,29 євро та 12 359,76 доларів США, а також 3 830,41 євро, 966,92 доларів США, 603,38 євро - в якості 3% річних за прострочення банком зобов`язання.

Посилаючись на викладене у відзиві та з врахуванням неповного з`ясування судом обставин справи в частині стягнення процентів за депозитними договорами та 3% річних за ст. 625 ЦПК України, адвокат Нежигай І.О. просить апеляційний суд частково задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2020 року в частині стягнення процентів та 3% річних, ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 проценти за користування банківськими вкладами у розмірі 56 305, 29 євро, 12 359,76 доларів США, які нараховано за період з 01 березня 2014 року по 11 грудня 2018 року включно. Стягнути 3% річних у розмірі 4 433,79 євро, 966,92 доларів США за період з 15 грудня 2017 року по 11 грудня 2018 року включно. В іншій частині рішення залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача.

При апеляційному розгляді справи представник АТ «КБ «Приватбанк» Карахманов Р.Н. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у вказаній справі нове рішення про відмову у задоволенні позову. Свої доводи обґрунтував тим, що суд першої інстанції не врахував заперечення відповідача щодо того, що належним відповідачем у вказаній справі є ТОВ «ФК «Фінілон», яка набула цього статусу і зв`язку із укладеним договором уступки боргу. Крім того, суд вирішуючи по суті спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 неправильно застосував норми матеріального права в частині стягнення відсотків за період, коли договір був фактично розірваний із ініціативи позивача та застосував ставку нарахування відсотків на рівні визначеному договором, а повинен був застосувати ставку на рівні вклад на вимогу - 0,01%.

Представник позивачки у справі ОСОБА_2 - адвокат Нежигай І.О. частково погодилася із доводами апеляційної скарги АТ «КБ «Приватбанк» в частині неправильного розрахунку відсотків після розірвання договорів вкладу за ініціативою вкладника та погоджується, що вказані відсотки підлягають зменшенню - проценти за користування банківським вкладами у розмірі 56 305, 29 євро, та в розмірі 12 359,76 доларів США, які повинні бути нараховані за період з 01 березня 2014 року по 11 грудня 2018 року включно. А також просила стягнути 3% річних у розмірі 4 433,79 євро, 966,92 доларів США за період з 15 грудня 2017 року по 11 грудня 2018 року включно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представників позивача та відповідача, дослідивши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що 19 березня 2009 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SAMDN9063 (вклад депозит VIP), на виконання умов якого, на рахунок № НОМЕР_2 позивачем внесено 35 000,00 доларів США (а.с.30-31 т.1).

Відповідно до п.3 Договору № SAMDN9063 позивачем на протязі строку вкладу здійснювалось поповнення вкладу, що згідно з довідно банку від 14 березня 2014 № 1341835/1 станом на 14 березня 2014 року складає 129 095,07 євро (а.с.34 т.1).

19 липня 2010 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SAMDN2182 (вклад депозит VIP) на виконання умов якого на рахунок № НОМЕР_3 позивачем внесено 16000 доларів США, що підтверджується квитанцією (а.с.35- 37).

Відповідно до п.3 Договору № SAMDN2182 (вклад депозит VIP) позивачем на протязі строку вкладу здійснювалось поповнення вкладу, що згідно з довідно банку від 14 березня 2014 № 1341835/1 станом на 14 березня 2014 року складає 32587,69 доларів США (а.с.34 т.1).

Також у позивача ОСОБА_1 у ПАТ КБ «Приватбанк» наявний картковий рахунок з випуском картки «VISA PLATINUM»: НОМЕР_1 у євро на який було внесено відповідно до квитанції від 13 лютого 2014 року суму 20 000 Євро.(а.с.42)

Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_1 баланс станом на 14 березня 2014 за цим рахунком складає 20 335,52 євро.(а.с.41)

За умовами укладених договорів Банк сплачує Позивачу проценти по вкладу згідно договору № SAMDN9063 від 19 березня 2009 року у розмірі 11,5 річних, згідно договору № SAMDN2182 від 19 липня 2010 року 10 % річних (а.с.9-13).

У зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим та м. Севастополя у 2014 році, рахунок позивача було безпідставно заблоковано та припинено нарахування відсотків.

05 липня 2017 року позивач звернувся з письмовою заявою до Банку з вимогою про надання повної інформації по рахункам, здійснити розблокування коштів, виплатити відсотки по вкладам та повернути кошти (а.с. 49 т.1).

Листом від 29 серпня 2017 року № 20.1.0.0.0/7-20170712/8956 відповідач повідомив про неможливість виконання вимог позивача.

06 грудня 2017 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про розірвання договорів банківського вкладу №SAMDN9063 (вклад депозит VIP) від 19 березня 2009 року, Договір № SAMDN2182 (вклад депозит VIP) від 19 липня 2010 року, Договір про відкриття/обслуговування карткового рахунку з випуском картки «VISA PLATINUM»: НОМЕР_1 (а.с.66-68 т.1). Зазначена вимога позивача була отримана АТ «КБ «Приватбанк» 12 грудня 2017 року (а.с.70 т.1)

Листом від 09 січня 2018 року № 20.1.0.0.0/7-01 відповідач повідомив про неможливість виконання вимог позивача (а.с. 71 т.1).

У зв`язку з ухиленням відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань за вище вказаними договорами ОСОБА_1 13 грудня 2018 року звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, що врегульовані ст. 1058, 1060, 1061 ЦК України за положенням яких відповідач у справі, як банківська установа, зобов`язаний був видати позивачу, як вкладнику, внесенні ним грошові кошти та сплатити відсотки, які повинні були бути нараховані у відповідності до умов укладених договорів №SAMDN9063 (вклад депозит VIP) від 19 березня 2009 року, № SAMDN2182 (вклад депозит VIP) від 19 липня 2010 року, та договору про відкриття/обслуговування карткового рахунку з випуском картки «VISA PLATINUM»: НОМЕР_1 з відповідним нарахуванням відсотків за період дії договору і так як відповідач вказаного зобов`язання не виконав у добровільному порядку, суд визнав вимоги позивача обґрунтованими. Посилання відповідача АТ КБ «Приватбанк» на тимчасову окупацію території АР Крим та на те, що належним відповідачем за даним позовом повинне бути ТОВ «ФК «Фінілон» суд визнав безпідставними.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Однак зазначеним вимогам закону рішення суду не повністю відповідає.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно із статтею 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Частиною другою статті 1070 ЦК України передбачено, що проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем у справі АТ КБ «Приватбанк» виникли правовідносини що врегульовані ст.1058 ЦК України на виконання умов якого позивач вніс на депозитний рахунок в АТ КБ «Привабанк» за договором № SAMDN9063 (вклад депозит VIP) від 19 березня 2009 року грошові кошти в сумі 35 000,00 доларів США, а в подальшому у відповідності до умов договору ( п.3 Договору ) поповнював вказаних рахунок і станом на 14 березня 2014 року сума коштів на даному рахунку складала 129 095,07 євро.

Також позивач на виконання умов договору № SAMDN2182 (вклад депозит VIP) від 19 липня 2010 року укладеного із відповідачем у справі вніс грошові кошти в розмірі 16000 доларів США, та в подальшому відповідно до п.3 Договору позивачем на протязі строку дії договору здійснювалось поповнення вкладу, що станом на 14 березня 2014 року складає 32587,69 доларів США.

Крім того, позивач у справі ОСОБА_1 відкрив у ПАТ КБ «Приватбанк» картковий рахунок з випуском картки «VISA PLATINUM»: НОМЕР_1 у євро на який було внесено відповідно до квитанції від 13 лютого 2014 року суму 20 000 євро. Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_1 баланс станом на 14 березня 2014 за цим рахунком складає 20 335,52 євро.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

При розгляді вказаної справи відповідачем зазначені обставини не оспорювалися та фактично визнанні.

Визнавши вказані обставини відповідач у справі посилався на те, що він не може бути належним відповідачем у вказаній справі, оскільки за відповідним договором уступив боргове зобов`язання ТОВ «ФК «Фінілон», уклавши 17 листопада 2014 року відповідний договір, відповідно до якого останнє стало боржником за спірними договорами банківських вкладів.

Разом із тим, колегія суддів вважає зазначені доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі, безпідставними, оскільки банк не довів, що такий договір було укладено зі згоди вкладника - ОСОБА_1 , що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України.

Посилання заявника на те, що зміна боржника у зобов`язанні відбулася належним чином, оскільки від ОСОБА_1 жодних письмових заперечень на адресу банку не надходило, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать статті 520 ЦК України, відповідно до якої боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного Цивільного Суду у справі №729/887/19 від 20 січня 2021 року.

Оскільки за умовами укладених договорів відповідач взяв на себе зобов`язання нараховувати та виплачувати позивачу проценти за користування вкладом, тому позивач у відповідності до положень ст. 1070 ЦК України та відповідно до умов укладених договорів мав право отримувати вказані кошти до закінчення дії договорів, тобто до 14 грудня 2017 року ( з врахуванням отримання Банком вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору) за ставками: 11,5% за № SAMDN9063 (вклад депозит VIP) від 19 березня 2009 року; та 10% за договором №SAMDN2182 (вклад депозит VIP) від 19 липня 2010 року.

З врахуванням вказаних положень Закону та умов договору № SAMDN9063 (вклад депозит VIP) від 19 березня 2009 року позивач має право на стягнення з відповідача 56292,52 Євро ( 129095,07 євро х 0,115 (11,5%) / 365 х 1384 дня (з 01 березня 2014 року по 14 грудня 2017 року (останній день перед розірванням депозитної угоди) = 56292,52 євро.)

За умовами договору № SAMDN2182 (вклад депозит VIP) від 19 липня 2010 року позивач має право на стягнення з відповідача -12356,54 доларів США ( 32587,69 доларів США х 0,1 (10%) / 365 х 1384 дня (з 01 березня 2014 року по 14 грудня 2017 року (останній день перед розірванням депозитної угоди) = 12356,54 доларів США).

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду, даючи правовий висновок щодо застосування судами положень ст. 1048, 1050 та ст. 625 ЦК України у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 38) і від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (пункти 6.20-6.24)) зауважувала, що термін «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України) (див 37. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53-54, 90-91)). Підстав для відступу від цих висновків щодо застосування приписів ЦК України про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами немає.

З огляду на вказане позивач на підставі частини першої статті 1048 ЦК України не мав права додатково нарахувати проценти за користування позикою у розмірі однієї облікової ставки Національного банку України за період після настання терміну повернення позики (30 червня 2015 року), тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем. Тому суди попередніх інстанцій правильно відмовили у задоволенні цієї вимоги.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що позивач у справі після припинення дії договорів вкладу та карткового рахунку з 14 грудня 2017 року мав право згідно до положень ч.2 ст. 625 ЦК України на отримання від відповідача у справі :

- за договором № SAMDN9063 (вклад депозит VIP) від 19 березня 2009 року грошові кошти в розмірі 3830,41 Євро (129095,07 євро х 0,03 (3%) / 365 днів х 361 день (з 15 грудня 2017 року по 11 грудня 2018 року включно (в межах заявлених позовних вимог) ;

- за договором SAMDN2182 (вклад депозит VIP) від 19 липня 2010 року грошові кошти у розмірі 966,92 доларів США (32587,69 доларів США х 0,03 (3%) / 365 днів х 361 день (з 15 грудня 2017 року по 11 грудня 2018 року включно (в межах заявлених позовних вимог);

- за картковим рахунком № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 603,38 Євро ( 20335,52 євро х 0,03 (3%) / 365 днів х 361 день (з 15 грудня 2017 року по 11 грудня 2018 року включно (в межах заявлених позовних вимог)

Загальна сума в євро: 3830,41 євро + 603.38 євро = 4433,79 євро.

При цьому вимоги позивача про стягнення із відповідача коштів в розмірі 12,77 Євро та 3,22 доларів США, як нарахування відсотків за користування коштами з 15 грудня 2017 року по 11 грудня 2018 року, виходячи із ставки 0,01 % (вклад за вимогою), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки права та інтереси вкладника в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53-54, 90-91) та від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18). Підстав для відступу від цих висновків щодо застосування приписів ЦК України про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що суд першої інстанції вирішуючи вказаний спір не правильно застосував норми матеріального права в частині вирішення спору про стягнення із відповідача на користь позивача грошових коштів за користування вкладом ( відсотками) починаючи з 01 березня 2014 року по 14 грудня 2017 року та трьох відсотків річних з дати розірвання договору і до часу звернення до суду із вказаним позовом 11 грудня 2018 року, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення.

Інших доводи щодо незаконності та необґрунтованості судового рішення першої інстанцій апеляційна скарга банку не містить.

Також колегія суддів враховує, що суд першої інстанції вирішуючи вказаний спір обґрунтовано поклав обов`язок по сплаті судового збору на відповідача у справі, оскільки позивач, як споживач, звільнений від сплати вказаних витрат.

Керуючись ст. 526, 625, 1058, 1061, 1066, 1067, 1070 ЦК України, ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», подану представником Куценком Олексієм Володимировичем задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2020 року в частині стягнення процентів за користування депозитними коштами та 3% річних скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул.. Грушевського, 1Д, ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож. АДРЕСА_1 РНКОПП НОМЕР_4 ), правонаступника ОСОБА_1 проценти за користування вкладом за Договором №SAMDN9063 від 19 березня 2009 року у розмірі 56292 ( п`ятдесят шість тисяч дев`яносто два) Євро 52 євроцентів, за Договором №SAMDN2182 від 19 липня 2010 року у розмірі 12356 (дванадцять тисяч триста п`ятдесят шість) доларів США 54 центів.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул.. Грушевського, 1Д, ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож. АДРЕСА_1 РНКОПП НОМЕР_4 ), правонаступника ОСОБА_1 4433 (чотири тисячі чотириста тридцять три) Євро 79 Євроцентів та 966 (дев`ятсот шістдесят шість) доларів США 92 центів в якості 3% річних за період з 15 грудня 2017 року по 11 грудня 2018 року включно.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 27 серпня 2021 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв