Справа № 126/2829/19
Провадження № 2/126/45/2021
"02" квітня 2021 р. м. Бершадь
Бершадський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Гуцола В.І.
із секретарем Франківською Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу загального провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Флоринської сільської ради, Бершадської міської ради Гайсинського району про визначення частки у праві спільної сумісної власності,
Позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Флоринської сільської ради, Бершадської міської ради Гайсинського району про визначення частки у праві спільної сумісної власності з тих підстав, що як стверджує 05.01.1993 вона за договором купівлі-продажу набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 . До складу квартири входять 1/4 частина підвалу та 1/4 частина сараю, які разом з квартирою складають цілу ідеальну частку. Співвласниками житлового будинку, в якому розташована вищевказана квартира є відповідач ОСОБА_2 (квартира АДРЕСА_2 ), ОСОБА_8 (квартира АДРЕСА_3 ), ОСОБА_9 (квартира АДРЕСА_4 ). Маючи намір здійснити право власності і продати вищевказану квартиру, вона звернулась до приватного нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу, але в посвідченні договору їй було відмовлено. Причиною відмови є відсутність кадастрового номеру земельної ділянки, яка є спільною сумісною власністю. Перешкодою для отримання кадастрового номеру земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_5 є те, що частки кожного із співвласників не були виділені і на даний час двоє із співвласників вже померли. Оскільки наявність кадастрового номеру земельної ділянки є обов`язковою умовою при відчуженні належної їй квартири, тому вона позбавлена можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частини. Просить визначити, що її частка в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_5 становить 1/4 частину даної земельної ділянки.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутність, позов підтримує.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причин неявки суд не повідомили.
Від представників третіх осіб Флоринської сільської ради та Бершадської міської ради надійшли заяви про розгляд справи в їх відсутність.
Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив.
Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подали відзив, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 05.01.1993 позивачка ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 05.01.1993, посвідченого державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори.
До складу квартири входять 1/4 частина підвалу та 1/4 частина сараю, які разом з квартирою складають цілу ідеальну частку, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок.
Співвласниками житлового будинку, в якому розташована вищевказана квартира є відповідач ОСОБА_2 (квартира АДРЕСА_2 ), ОСОБА_8 (квартира АДРЕСА_3 ), ОСОБА_9 (квартира АДРЕСА_4 ), що підтверджується довідкою Флоринської сільської ради № 1826 від 26.09.2019.
Ці обставини визнаються сторонами, у суду відсутні обгрунтовані сумніви щодо їх достовірності та добровільності визнання.
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу, але в посвідченні договору їй було відмовлено. Причиною відмови є відсутність кадастрового номеру земельної ділянки, яка є спільною сумісною власністю, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Бершадського РНО Полуденко М.Ф. № 27/02-31 від 17.04.2019 про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Згідно довідки Флоринської сільської ради від 11.12.2019, на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_5 технічна документація землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не виготовлялась, кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався, так як дана земельна ділянка складає цілу частку житлового будинку.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.86 ЗК України встановлено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на землю.
Згідно ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам.
У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку.
Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.
Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.
Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст.120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.
Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.
Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.
Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.
Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Статтею 370 ЦК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності.
У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 цього Кодексу.
Згідно ч.ч.1,3 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.
Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 року у справі №689/26/17 (провадження №14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11.02.2015 року у справі №6-2цс15, від 12.10.2016 року у справі №6-2225цс16, від 13.04.2016 року у справі №6-253цс16 та інших, зробила висновок, що «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма ст.120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
При застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з положеннями ст.125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 01.01.2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Згідно зі ст.ст. 12 ч.3, 60, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
З урахуванням наведеного, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що він має право на визначення його частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку в розмірі 1/4 частини, з посиланням на те, що вказана частина перебуває у його фактичному користуванні.
При цьому, суд враховує, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна чи виділі частки зі спільного майна. Проте, позивачем відповідних вимог не заявлялось, доказів (висновку експерта тощо) щодо можливості поділу або виділу в натурі частин земельної ділянки співвласникам відповідно до їх часток у домоволодінні, не надано та відповідних клопотання про їх витребування, призначення експертиз, сторонами по справі не заявлялось.
Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
Таким чином, суд вважає, що позивачем не правильно обраний спосіб захисту своїх прав та в даному випадку вимоги позивача не можуть бути задоволені шляхом визначення його частки в зв`язку з тим, що це суперечить наведеним вище вимогам законодавства, згідно з якими частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна чи виділі частки зі спільного майна. Також позивачем не надано відповідних експертних висновків щодо можливості такого поділу або виділу частини земельної ділянки пропорційно до часток кожного із співвласників, на які вони мають право.
Виходячи з вищенаведеного, суд вважає позов безпідставним, необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з вищенаведених підстав.
На підставі ст.ст.16, 368, 369, 370, 372 ч.ч. 1,3, 377 ЦК України, ст.ст. 86 ч.ч.1,4, 89,120,125 ЗК України, керуючись ст.ст. 12, 60, 81, 251, 254, 255 ЦПК України, суд-
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_7 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_8 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_8 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_8 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_9 ), ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_8 ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Флоринської сільської ради (вул. Ю.Коваленка 142а, с. Флорине Гайсинського (Бершадського) району Вінницької області), Бершадської міської ради Гайсинського району (вул. Героїв України 23, м. Бершадь Гайсинського району Вінницької області) про визначення частки у праві спільної сумісної власності - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо таказ аява подана протягом двадцяти днів здня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Бершадський районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В. І. Гуцол