Провадження № 2/761/4497/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Путрі Д.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Лапоші Д.Ю. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії державного управління при Президентові України про стягнення середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Національної академії державного управління при Президентові України (далі по тексту - відповідач) про стягнення середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у період 31.082016 року по 05.04.2019 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Національною академією державного управління при Президентові України. Рішенням Верховного суду від 19.05.2020 року, визнано протиправним та скасовано Указ Президента України від 05.04.2019 року № 105/2019 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади президента Національної академії державного управління при Президентові України», поновлено ОСОБА_1 на посаді президента Національної академії державного управління при Президентові України. Разом з тим, позивач на даний момент не поновлений на посаді. Відповідно до довідки відповідача середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1 618,98 грн. Позивач просить стягнути середню заробітну плату за весь період затримки розрахунку, починаючи з 06.04.2019 року по день ухвалення рішення, моральну шкоду у розмірі 154 000 грн. та судові витрати.

Ухвалою суду від 13.11.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

29.01.2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому останній зазначив, що рішення Верховного суду від 19.05.2020 року було звернуто до негайного виконання та позивач з 20.05.2020 року міг приступити до виконання обов`язків президента Національної академії державного управління при Президентові України, але із суб`єктивних причин, незалежних від Національної академії, не міг цього зробити. ОСОБА_1 звільнений Указом Президента України від 05.04.20196 року № 105, перебував на лікарняному як президент Національної академії до 17.05.2019 року, а до 05.06.2019 року як професор кафедри. Таким чином розрахунок наведений у позовній заяві не відповідає обставинам справи.

11.02.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначив, що після набрання рішення Верховного суду законної сили звертався до відповідача з заявою про поновлення його на роботі, проте йому було відмолено, оскільки на сайті Президента України відсутня інформація про те, що указ про звільнення позивача визнано нечинним та скасовано. Зазначає, що середньоденна заробітна плата визначена сторонами в однаковому розмірі

24.02.2021 року відповідачем подано заперечення, в якому зазначили, що оскільки рішення щодо звільнення ОСОБА_1 . Національною академією державного управління при Президентові України не приймалось, тому відповідача не відповідає за поновлення на посаді та виплату середнього заробітку.

Ухвалою суду від 11.03.2021 року вирішено справі розглядати в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 02.06.2021 року по справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити.

Суд заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.5 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Судом встановлено, що Президент України Указом від 31 серпня 2016 року № 375/2016 призначив ОСОБА_1 президентом Національної академії.

05 квітня 2019 року Президент України видав Указ №105/2019, яким звільнив ОСОБА_1 з посади президента Національної академії згідно з поданою ним заявою.

Рішенням Верховного суду від 19.05.2020 року у справі № 9901/226/19, визнано протиправним та скасовано Указ Президента України від 05 квітня 2019 року № 105/2019 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади президента Національної академії державного управління при Президентові України», поновлено ОСОБА_1 на посаді президента Національної академії з 06 квітня 2019 року.

Рішення Верховного суду від 19.05.2020 року у справі № 9901/226/19 набрало законної сили 19.06.2020 року.

У судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами, що на момент розгляду справи ОСОБА_1 фактично не поновлено на роботі та він не приступив до роботи у Національній академії державного управління при Президентові України.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Положеннями ст. 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до положень частини другої статті 235 КЗпП України - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до ст. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою від 06.11.2020 року № 125 Національної академії державного управління при Президентові України середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1 618,98 грн.

У відповідності до Порядку середній заробіток за час вимушеного прогулу розрахунково склав: 1618,98 грн. * 544 робочих дня = 880752,12 грн.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо заперечень відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, слід зазначити наступне. Рішення суду про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню, стороною відповідача не було надано доказів його виконання, та доказів того, що таке не було виконано з причин незалежних від відповідача.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови).

Судом встановлено, що відповідачем була заподіяна позивачу моральна шкода в результаті порушення його трудових прав. Однак, враховуючи усі встановлені судом по справі обставини, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 154 000,00 грн. занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до чч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом паяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до чч. 4,5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, між адвокатом Пшенько С.М. та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання правової допомоги № 10/0320-1Д від 10.03.2021 року.

Відповідно до акту приймання-передачі послуг від 15.04.2021 року вбачається, що позивач поніс витрати на правову допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги на загальну суму 60 000 грн.

Отже, враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг, а саме підготовка та складання позовної заяви, та значення справи для сторін, суд приходить до висновку про стягнення відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, при цьому, зменшивши їх суму до 10 000 грн., у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі слід покластина відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2310,00 грн., та на користь державного бюджету України 8 807,25 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст.2,4,13,76-81,95,141,258-259,263, 274, 279, 354 ЦПК України, ст.ст. 233, 235, 236 КЗпП України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Національної академії державного управління при Президентові України про стягнення середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Стягнути з Національної академії державного управління при Президентові України на користь ОСОБА_1 880752,12 грн. та 10000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Національної академії державного управління при Президентові України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2310,00 грн.

Стягнути з Національної академії державного управління при Президентові України на користь державного бюджету України 8807,25 грн.

Стягнути з Національної академії державного управління при Президентові України на користь ОСОБА_1 10000,00 грн. витрат на професійну справничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Національної академії державного управління при Президентові України: м. Київ, вул. А. Цедіка, 20, .

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст судового рішення складено 16.08.2021 року.