ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4144/21 Справа № 175/938/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Нечепуренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 , який дії в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи Центральна окружна прокуратура м.Дніпра, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , треті особи прокуратура Дніпропетровського району Дніпропетровської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що від шлюбу із відповідачем вони мають дочку - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 відразу після розірвання шлюбу у 2005 році забрала дитину та почала мешкати окремо у квартирі АДРЕСА_1 . Відповідач почала створювати йому перешкоди у спілкувані з дитиною, що стало предметом численних судових спорів. Він сумлінно сплачував аліменти, водив дитину у спортивні секції, купував необхідні речі. Між тим, як йому стало відомо від друзів та родичів, відповідач належним чином не турбується про дитину, не забезпечує її належним медичним доглядом та лікуванням, веде асоціальний спосіб життя, характеризується негативно. Вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, тому просив суд постановити рішення, яким позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно їх неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; передати неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для проживання разом з батьком - ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_3 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 відносно доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Передано неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батькові ОСОБА_1 для сумісного проживання однією родиною. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів її прибутку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 28 лютого 2014 року і до досягнення дитиною повнолітня. Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року вказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , який дії в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи прокуратура Дніпропетровського району Дніпропетровської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду від 19 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи строни перебували у зареєстрованому шлюбі, який 07 вересня 2005 року було розірвано (т.1 а.с.10).

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 8).

Судом встановлено, після розірвання шлюбу дитина постійно проживає із матір`ю.

На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2003 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку ОСОБА_1 , але не менше 1/2 частини неоподаткованого податком мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 07 липня 2003 року до повноліття дитини (т.1 а.с. 166,167).

З постанови державного виконавця Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Реутова Є.О. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (ВП №43560688) від 24 липня 2018 року вбачається, позивач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини у розмірі 65915 грн. 40 коп. (т.1 а.с.225).

Між сторонами тривалий час був наявний спір щодо визначення місця проживання дитини та участі батьків у її вихованні (т.1 а.с. 111, 113-116; т.2 а.с. 21-23).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2007 року у справі № 2-524/07 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 в побаченні з донькою - ОСОБА_2 згідно графіка, встановленого судом. Встановлено порядок спільного проведення відпочинку ОСОБА_1 та його доньки ОСОБА_2 в літній період з 01 червня по 31 серпня щорічно на час літньої відпустки ОСОБА_1 , але строком не більше як 30 діб. Встановлено порядок проведення побачень та спільного літнього відпочинку ОСОБА_1 та його доньки ОСОБА_2 без присутності третіх осіб. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення днів побачень з дитиною задоволено частково. Встановлено графік побачень ОСОБА_1 з його донькою ОСОБА_2 з 10-00 год. до 20-00 год. в суботу та та неділю один раз на два тижні, починаючи з першої суботи після вступу рішення в законну силу. Зобов`язано ОСОБА_1 для здійснення побачень своєчасно забирати та повертати доньку ОСОБА_2 з місць її знаходження чи проживання (т.1 а.с. 111, 112).

Вказаним рішеннямсуду, зокрема, встановлено, що з червня 2003 року між сторонами припинено подружні відносини, і вони проживають окремо, неповнолітня донька проживає з матір"ю ОСОБА_3 .

Висновком Служби у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації про доцільність призначення днів та часу побачень ОСОБА_1 з його донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , №5/12-1066 від 21 квітня 2011 року, ОСОБА_1 призначені часи та дні побачення з дочкою: з 7-00 неділі до 08-00 понеділка, з 13-00 понеділка (або після навчання в школі) до 08-00 вівторка, з 13-00 середи (або після навчання в школі) до 08-00 четверга, з 13-00 четверга (або після навчання в школі) до 08-00 п`ятниці. Надано можливість відпочинку з дитиною влітку протягом 30 днів (т.1 а.с.9).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2012 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, задоволено частково. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у зустрічах із дитиною та визначити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні із неповнолітньою донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, призначено час та дні побачень з неповнолітньою донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08:00 неділі до 8:00 понеділка, з 13:00 понеділка (або після навчання в школі) до 8:00 вівторка, з 13:00 середи (або після навчання в школі) до 8:00 четверга, з 13:00 четверга (або після навчання в школі) до 8:00 п`ятниці за адресою: АДРЕСА_2 без присутності третіх осіб, надано можливість відпочинку з дитиною влітку на території України за межами м. Дніпропетровська протягом 45 днів. Зобов`язано органи державної виконавчої служби виконувати дане рішення до досягнення дитиною повноліття. В інший частині позовних вимог відмовлено (т.1 а.с. 113-116).

Згідно Свідоцтва про реєстрацію по місцю проживання №3363 від 25 травня 2012 року, виданого Відділом ОУФМС Росії по Саратовській області в Кіровському районі м.Саратова, донька сторін ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25 травня 2012 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.180).

За вказаною адресою з 25 травня 2012 року зареєстрована матір дитини - відповідач ОСОБА_3 (т.1 а.с.179).

Згідно ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку служби у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації у своєму висновку № 5/12-2716 від 05 грудня 2012 року, вважають доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , 1980 року народження відносно її дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.154).

У вказаному висновку зазначено, що мати покинула дитину на родичів та не виконує батьківських обов"язків.

Однак, висновок про доцільність позбавлення матері дитини ОСОБА_3 батьківських прав був складений без спілкування з матір`ю дитини, на підставі тверджень та документів, наданих позивачем. Висновок не містить жодних об`єктивних даних стосовно суті питання та даних щодо наявності чи відсутності винних дій в ухиленні матері від виховання дитини, в ньому не зазначається доцільності втручання в життя дитини шляхом позбавлення матері батьківських прав та висновків про те, яким чином позбавлення батьківських прав захистить інтереси дитини.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовно не погодився із вказаним висновком, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 19 СК України.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач посилався на те, що відповідач належним чином не турбується про дитину, не забезпечує її медичним доглядом та лікуванням, веде асоціальний спосіб життя, характеризується негативно.

Однак, всупереч вимогами ст. 81 ЦПК України, позивачем ОСОБА_1 не надано суду жодних належних доказів на підтвердження вказаних обставин, не надано доказів ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків.

У справі встановлено, після розлучення сторін 07 вересня 2005 року донька весь час проживає разом із матір"ю.

Позивачем не доведено в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її матері по відношенню до дитини батьківських прав.

На час ухвалення оскаржуваного рішення суду від 19 листопада 2018 року доньці сторін ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось майже 16 років, вона мешкає тривалий час разом із матір"ю, має певний уклад життя у звичній для неї обстановці разом із матір`ю.

На час апеляційного розгляду цієї справи донька сторін ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітньою.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження доцільності позбавлення матері дитини батьківських прав відносно дитини відповідно до вимог статті 164 СК України, на час постановлення оскаржуваного рішення судом першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального та процесуального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належними доказами у справі не підтверджуються.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова