Справа № 524/3232/21
Провадження №2/524/2490/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі

головуючого судді Кривич Ж.О.,

секретаря судового засідання Коваль Т.М.,

з участю позивач ОСОБА_1 , представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування приміщеннями квартири

УСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування приміщеннями квартири. Позовна заява мотивована тим, що рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 17.12.2014 року ОСОБА_1 та його матір ОСОБА_5 вселено у вказану квартиру АДРЕСА_1 . Квартира відноситься до комунальної власності. 26.01.2018 року ОСОБА_4 уклала договір найму вказаної квартири за АДРЕСА_2 із КГЖЕП «Автозаводське», згідно умов якого він теж має право на проживання у спірній квартирі.

Квартира має три кімнати площею 17,7 кв.м, 10,4 кв.м та 12,1 кв.м., дві з яких ізольовані, одна прохідна.

Позивач просить суд встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 : виділити йому у користування житлову кімнату на плані «16-6», площею 12,1 кв.м та кладову на плані «16-7», виділити у користування ОСОБА_4 житлові кімнати на плані «16-4», площею 17,7 кв.м та «16-5», житловою площею 10,4 кв.м та балкон площею 1,0 кв.м. Залишити у загальному користуванні: коридор на плані «16-1», кухню на плані «16-3», площею 7,1 кв.м, вбиральню на плані «16-2». Також ОСОБА_1 просив виділити йому окремий особовий рахунок на оплату комунальних послуг.

Провадження у справі було відкрито ухвалою судді від 13.05.2021 року.

05.08.2021 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_4 на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що запропонований варіант встановлення порядку користування квартирою є не тільки таким, що відповідає інтересам позивача, але й таким, що не порушує права інших осіб, які мають право проживати у спірній квартирі.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду заяву про слухання справи без її участі, свої заперечення на позов виклала у поясненнях (а.с. 75-76). Зазначала, що до участі у справі позивач не залучив інших мешканців квартири її дорослих синів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та неповнолітнього сина ОСОБА_8 . Всі вони зареєстровані у спірній квартирі. Відповідач вважала, що висновок експерта не може бути прийнятий судом, оскільки експерт визначив порядок користування квартирою між співвласниками, розрахунок часток проводив з урахуванням як житлової площу, так і площі підсобних приміщень. Це не правильно, оскільки квартира є об`єктом комунальної власності і передана їй, членам її родини та ОСОБА_1 у користування на підставі договору найму.

Представник органу опіки та піклування Левченко Г.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що позивач є обмежено дієздатною особою; звертається до виконкому з вимогами забезпечити його житлом.

Представник КГЖЕП «Автозаводське» у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про слухання справи без його участі.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд встановив такі фактичні обставини справи:

Квартира АДРЕСА_1 є об`єктом комунальної власності територіальної громади міста Кременчука. Раніше між особами, які мають право в ній проживати, точилися суперечки з приводу користування квартирою, її приватизації, вселення позивача і таке інше (справи № 2-2/11, № 524/6466/14-ц).

26.01.2018 року ОСОБА_4 уклала договір найму вказаної квартири за АДРЕСА_2 із КГЖЕП «Автозаводське». Згідно умов договору наймодавець надає наймачу ОСОБА_4 та членам її сім`ї: сину ОСОБА_8 , сину ОСОБА_6 , сину ОСОБА_7 , брату ОСОБА_1 у безстрокове користування житло: квартиру АДРЕСА_1 .

Отже, право на користування спірною квартирою мають 5 осіб.

Квартира складається з трьох кімнат площею 17,7 кв.м, 10,4 кв.м та 12,1 кв.м. Також мається коридор, кухня, вбиральня, кладова та балкон.

В даний час у квартирі проживають чотири особи відповідач ОСОБА_4 та 3 її сини ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Позивач, як особа обмежено дієздатна, перебуває на обліку в органі опіки та піклування. Після вселення у спірну квартиру ОСОБА_1 в ній не проживає. Він пояснює це тим, що сестра знову вигнала його з квартири; ОСОБА_4 зазначала, що перешкод брату у проживанні в квартирі не чинила.

16.04.2019 року на засідання опікунської ради з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують піки та піклування ОСОБА_1 було запропоновано житло для тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_3 . На таку пропозицію він не погодився.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачем зареєстрований житловий будинок житловою площею 10,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 25). У подальшому наявність будинку у власності, а також право на проживання у спірній квартирі стали причиною для відмови у наданні йому житла для тимчасового проживання.

Вирішуючи спір, суд виходить із наступного:

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 11 ЦПК України передбачений принцип диспозитивності цивільного судочинства, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 Житлового Кодексу Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Статтею 63 передбаченого, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. (стаття 64).

Житлова площа квартири становить 40,4 кв.м. Право на проживання у квартирі мають 5 осіб на кожного по 8,04 кв.м житлової площі.

За варіантом І встановлення порядку користування квартирою, який пропонує позивач, відповідачу та її дітям виділяються житлові кімнати площею 28,1 кв.м (10,4 кв.м та 17,7 кв.м), в той час як вони мають право на 32,16 кв.м (8,04 кв.м х 4).

Кімната на плані «16-5», площею 10,4 кв.м , є не ізольованою, відповідач є жінкою, її сини чоловіки. Фактично позивач пропонує їм втрьох жити в одній кімнаті площею 17,7 кв.м, хоча три сини ОСОБА_4 разом мають право на 24,12 кв.м житлової площі.

Суд також не приймає до уваги висновок судового експерта Маківського М.В. за № 16-21 від 06.04.2021 року, оскільки експерт робив розрахунки між співвласниками житла та врахував у частку «співвласника» як житлову площу, так і площу підсобних приміщень хоча квартира перебуває у комунальній власності.

Судом встановлено, що варіанту, який би не порушив права інших мешканців квартири, не існує.

Суд також зауважує, що до участі у справі не було залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Суд обговорив це питання в судовому засіданні 20.08.2021 року, проте представник позивача пояснив, що потреби у залученні цих осіб до участі у справі немає.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки позивач є особою, дієздатність якої обмежена, не працює, суд приходить до висновку про звільнення його від сплати судового збору на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про

-встановлення порядку користування приміщеннями квартири АДРЕСА_1

-виділення окремого особового рахунку на оплату комунальних послуг залишити без задоволення.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ).

Відповідач: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту судового рішення 25.08.2021 року.

Суддя Ж.О. Кривич