Справа № 727/682/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2021 року смт. Кельменці

Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого - судді Телешмана О.В.,

з участю секретаря судового засідання Глібіщук М.Л.,

позивач - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився,

представник позивача - ОСОБА_2 в судове засідання з`явилася,

відповідач - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася,

представник відповідача - адвокат Сторчак А.А. в судове засідання з`явилася,

представник служби у справах дітей Чернівецької міської ради - в судове засідання не з`явився;

Позивач ОСОБА_1 подав до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву, в якій просить:

ухвалити рішення, яким надати дозвіл на виїзд за межі України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у супроводі батька ОСОБА_1 , 1976 року народження без згоди матері - ОСОБА_3 , 1986 року народження, в країну Польща з 17 січня 2021 року до 25 червня 2021 року та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей Чернівецької міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди матері, суд -

ВСТАНОВИВ:

Представник служби у справах дітей Чернівецької міської ради подав до суду, заяву, в якій позов підтримав та просить розглядати справу в його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала повністю та пояснила, що позивач та відповідач разом з їхніми дітьми проживали в Республіці Польща в квартирі, яка належить матері позивача. В кінці літа 2020 року позивач разом з дітьми приїхав в Україну. В зв`язку з тим, що діти навчаються в школі в Польщі, позивач бажає виїхати з України в Польщу, але між подружжям виникли непорозуміння і відповідач не усні звернення позивача не бажала дати нотаріальну згоду на виїзд дітей в Польщу, через що позивач вимушений був звернутися до суду. Дозвіл на тимчасовий виїзд дітей відповідає їхнім інтересам, так як діти навчаються, а батько працює в м.Ястшембе - Здруй . Мати дітей -відповідачка ОСОБА_3 також проживає в Польщі, що також сприятиме її спілкуванню з дітьми.

Представник відповідача ОСОБА_7 пояснила, що відповідач не заперечує щодо задоволенню позову в даній справі, проте зауважує, що позивач не звертався до відповідача з проханням надати нотаріальну згоду на виїзд дітей і дізналася про дану справу в суді з сайту судової влади України. Через карантинні обмеження відповідач також не могла надати письмову згоду в Україні, тому що вона проживає в Польщі і не змогла приїхати в Україну. Якщо б позивач звертався до відповідача з проханням надати згоду на виїзд дітей, то не було б необхідності звертатися позивачу з даним позовом. Тому відповідач не може нести судові витрати в даній справі.

Заяви та клопотання не надходили.

Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є матір`ю дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 від 09.08.2019 року, копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень від 26.12.2020 року № 8 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 від 09.08.2019 року, копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень від 26.12.2020 року № 7, а також копією картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та паспортом громадянина України № НОМЕР_4 .

З 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 . Діти постійно проживають з батьком ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання дітей та позивача. Тимчасово позивач та діти проживають в Республіці Польща за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується дозволами на перебування в Республіці Польща на ім`я позивача та дітей. Позивач має постійне місце роботи в Республіці Польща, що підтверджується копією трудового договору від 31.01.2020 року. Відповідач ОСОБА_10 з дітьми на даний час не проживає і перебуває в Республіці Польща. Неповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали, навчалися та продовжують навчання в Республіці Польща, що підтверджується довідками №4 від 25.11.2020 року початкової школи міста Ястшембе - Здруй. В кінці літа 2020 року позивач разом із дітьми прибули до України. В подальшому позивач не мав можливості вивезти дітей за межі України для продовження навчання та тимчасового проживання. До початку судового розгляду даної справи позивач та відповідач не досягли згоди щодо виїзду неповнолітніх дітей за межі України в Республіку Польща, тобто відповідач не надала дозвіл на виїзд дітей за кордон для навчання та тимчасового проживання.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» неповнолітні громадяни України виїжджають з України за наявності паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичного паспорта, службового паспорта, проїзного документа дитини, який видається дітям у віці до 18 років, або якщо вони вписані в закордонний паспорт одного з батьків, та у його супроводі.

Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно п.3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України N 57 від 27.01.1995 року виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідач, не даючи в добровільному порядку згоди на виїзд дітей порушує ст. 18 Конвенції про права дитини, згідно якої батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, а також порушує ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.1 ст.2 ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Отже ненадання згоди відповідачем на виїзд неповнолітніх дітей за межі України на продовження навчання суперечить їх правам.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Таким чином, суд вважає, що виїзд дітей за кордон має тимчасовий характер, відповідає інтересам дітей, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дітей, а в свою чергу відповідач безпідставно ухиляється від надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон, позбавляючи позивача як батька дітей виконувати свої зобов`язання щодо утримання та виховання, піклування про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дітей.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України у країну Польща з метою продовження навчання та тимчасового проживання неповнолітнім: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі батька ОСОБА_1 , 1976 року народження без згоди матері - ОСОБА_3 , 1986 року народження з 17 січня 2021 року до 25 червня 2021 року.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст. 33 Конституції України , ст.3,8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.313 ЦК України, ст. ст. 141,150,155 СК України, ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» керуючись ст. ст. 12,13,81,89,141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України в країну Польща ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у супроводі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 17 січня 2021 року до 25 червня 2021 року без письмової згоди та супроводу матері - ОСОБА_3 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) 908 (дев`ятсот вісім) гривень в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат у вигляді судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються учасниками справи через Кельменецький районний суд Чернівецької області.

Повне судове рішення складено 15.04.2021 року.

Суддя