Справа № 165/2274/20 Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О. Р.
Провадження № 22-ц/802/1548/21 Категорія: 66 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Данилюк В.А.,

секретар Вакіна Д. О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , як представника неповнолітньої ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей Нововолинської міської ради Волинської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 04 жовтня 2021 року,-

встановив:

У серпні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом покликаючись на такі обставини.

Як військовослужбовцю, у березні 2008 року на підставі рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради №106 від 20.03.2008 йому видано ордер №174 на вселення у службове жиле приміщення трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . До складу сім`ї позивача в ордер були включені: дружина ОСОБА_4 , дочка дружини ОСОБА_6 і дочка сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Усі члени сім`ї 01.04.2008 були зареєстровані за вказаною адресою, однак в дану квартиру не вселялися, оскільки був необхідний тривалий час для приведення її в придатний для проживання стан та проживали в будинку матері відповідача ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12.06.2019 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірваний. Відповідач ОСОБА_4 з дочкою ОСОБА_5 після розірвання шлюбу продовжує проживати в АДРЕСА_2 . Відповідач успадкувала після смерті матері та є власником 1/4 його частиbу цього житлового будинку. Дочка дружини ОСОБА_6 , знялася з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 і постійно проживає у квартирі АДРЕСА_3 . Вказана квартира перейшла у приватну власність відповідача ОСОБА_4 25.04.2019 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_7 .

У зв`язку з розірванням шлюбу з ОСОБА_4 , він був змушений виселитися з будинку по АДРЕСА_2 і поселитися в службову квартиру АДРЕСА_1 , власним коштом провести у ній ремонт, придбати необхідні меблі, оскільки все нажите в шлюбі майно залишилося в користуванні ОСОБА_4 .

Він створив нову сім`ю, 28 грудня 2019 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 та проживає у квартирі АДРЕСА_1 з дружиною та її дітьми: ОСОБА_9 2010 року народження, ОСОБА_10 1994 року народження.

Відповідач ОСОБА_4 участі в утриманні житла і в оплаті житлово-комунальних послуг не приймала і не приймає, квартирою не користується взагалі, починаючи з 2008 року, оскільки має у власності інше житло за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_6 постійно проживає у квартирі АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4 .

У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_4 з дочкою ОСОБА_11 зареєстровані у спірній квартирі, позивач не може зареєструвати в даній житловій квартирі членів його сім`ї, які постійно проживають з ним, що створює позивачу перешкоди для здійснення своїх прав, як наймача житла. Просив визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та неповнолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 у зв`язку з вибуттям на інше постійне місце проживання.

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 13.11.2020 замінено первісного відповідача ОСОБА_6 на належного ОСОБА_12 , яка змінила прізвище в зв`язку з одруженням, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 26.09.2020. (а.с.46).

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 31.03.2021 задоволено клопотання представника позивача адвоката Петрука Ю.М. та залишено без розгляду позов ОСОБА_3 в частині позовних вимог щодо визнання ОСОБА_13 такою, що втратила право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.114).

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 31.03.2021 (а.с.115) замінено третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, з служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради на службу у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради.

Рішенням Нововолинського міського суду від 04.10.2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та постановити нове про задоволення позову.

Зазначає, що суд самостійно змінив підстави позову, надав неправильну правову оцінку обставинам справи та не звернув уваги, що відповідач з неповнолітньою донькою добровільно вибула на інше постійне місце проживання.

Відповідач та інші учасники справи не скористались правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, перевіривши правильність висновків суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з таких підстав.

Згідно з приписами статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 107 ЖК України передбачено, що наймач або член сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням із дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. N 2 ( v0002700-85 ) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на підтвердження такого вибуття суд бере до уваги фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна до іншого жилого приміщення, виїзд до іншого населеного пункту і постійна там прописка, укладення трудового договору на невизначений строк в іншому населеному пункті тощо).

Судом першої інстанції встановлено, що 25.03.2008 відповідачу ОСОБА_3 на сім`ю з чотирьох осіб - дружину ОСОБА_4 , дочку дружини ОСОБА_6 і дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано ордер № 174 від 25.03.2008 року на службове приміщення 6-мікрорайон, 8/60, м. Нововолинськ Волинської області (а.с. 8).

Незважаючи на те, що позивачу та членам його сім`ї було надано службову трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , усі члени сім`ї за спільним рішенням позивача і відповідача, проживали в будинку матері відповідачки, у АДРЕСА_2 .

Надане службове житло спочатку тривалий час ремонтували, пізніше - здавали в найм третім особам.

Рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 21.12.2017 № 356 виключено із службового житлового фонду квартиру АДРЕСА_5 (а.с. 54, 112).

Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 12.06.2019 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 53).

Після розірвання шлюбу в 2019 році позивач ОСОБА_3 виселився із будинку по АДРЕСА_2 , у якому до розірвання шлюбу проживав з сім`єю, та поселився за адресою: АДРЕСА_4 .

У даному судовому засіданні позивач підтвердив ту обставину, що після розірвання шлюбу та вселення у спірну квартиру він змінив замки у вхідних дверях, ключів від квартири відповідачці не передавав та вселив у квартиру, в якій зареєстроване постійне місце проживання відповідачки ОСОБА_4 та неповнолітньої ОСОБА_5 , свою дружину ОСОБА_8 та її дітей.

У зв`язку із створеними відповідачем перешкодами у користуванні квартирою, відповідач у листопаді 2019 року зверталася до начальника КП УЖК № 1 (а.с. 55).

Також відповідач ОСОБА_4 , у зв`язку із створеними позивачем ОСОБА_3 перешкодами у користуванні квартирою, упродовж 2020 року зверталася із заявами до начальника до Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВР ГУНП у Волинській області (а.с. 56-58). Належить відмітити, що перші звернення відповідачки з приводу створених позивачем перешкод в користуванні квартирою відбулись до подачі даного позову ОСОБА_3 - у листопаді 2019 року та у лютому 2020 року.

16.10.2020 ОСОБА_4 звернулася до Нововолинського міського суду Волинської області з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення. Ухвалою цього ж суду від 30.10.2020 відкрито провадження у справі (а.с.78).

Заперечуючи проти позову відповідач зазначала, що з часу розірвання шлюбу позивач не допускає її до квартири АДРЕСА_1 .

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про відсутність доказів того, що відповідач разом із неповнолітньою донькою вибула із спірної квартири на інше постійне місце проживання, оскільки вони не проживали у цій квартирі до 2019 року у зв`язку з прийнятим спільно з позивачем рішенням щодо проживання сім`ї за адресою АДРЕСА_2 , а після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_4 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_14 не змогли реалізувати свого права на проживання у квартирі АДРЕСА_1 з причин створення позивачем перешкод, в тому числі у зв`язку із зміною замка від вхідних дверей.

Також для вирішення питання щодо права користування житлом неповнолітньою дитиною не має правового значення набуття в порядку спадкування матір"ю відповідачкою в справі, з якою фактично проживає неповнолітня ОСОБА_15 , права власності на квартиру, та на 1/4 частину житлового будинку, в якому проживала раніше вся сім"я, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.

В позовній заяві позивач однією із правових підстав позову зазначає ст. 405 ЦК України. Належить відмітити, що положення цієї статті застосовуються до відносин, які виникли між власником житла та членами його сім`ї. Ні позивач ні відповідач не має права власності на житло, а мова іде лише про права користування чи проживання житлом, тому стаття 405 ЦК України не застосовується до правовідносин, що виникли між сторонами у справі.

Також сам по собі факт набуття відповідачкою ОСОБА_4 у квітні 2019 року права власності на житло в порядку спадкування після смерті своє матері, не може бути підставою для позбавлення її з неповнолітньою донькою права на житло, передбачене статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з підстав, зазначених у позові, оскільки вони не вибували у це житло на постійне місце проживання, а тимчасово проживали в ньому разом з позивачем ще до успадкування, у зв`язку із ремонтом квартири, а пізніше з причин тимчасової передачі спірної квартири в найм.

Встановивши зазначені вище обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Аргументи апеляційної скарги про неможливість спільного проживання з відповідачем та неповнолітньою дочкою у спірній квартирі у зв`язку із вселенням у цю квартиру нової сім`ї позивача не слугує підставою для позбавлення права на житло відповідачів з викладених у позовній заяві підстав. Також ця обставина не доводить їх вибуття на інше постійне місце проживання.

Із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції вбачається, що судом досліджувалися питання щодо причин, з яких відповідачі не проживають у спірній квартирі, наводились мотиви щодо відсутності доказів про вибуття відповідачів на інше постійне місце проживання. Помилкове зазначення серед норм матеріального права, якими керувався суд, статті 71 ЖК України, не вказує на зміну судом підстав заявленого позову та не слугує підставою для скасування судового рішення.

Згідно з приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не слугують підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 04 жовтня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з часу виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді