17.08.2021 Справа № 756/4567/21
Справа №756/4567/21
Провадження №2/756/3924/21
12 серпня 2021 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Тихої О.О.,
за участю секретаря судового засідання Кренджеляк А.М.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на неповнолітню дитину,
Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000,00 грн., а також додаткові витрати на дитину у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем з 19.09.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 12.11.2010 шлюб з відповідачем було розірвано на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. У дитини діагностовано важку хворобу, яка призвела до її інвалідності, у зв`язку з чим син потребує постійного додаткового догляду, лікування, тому вона не може самостійно забезпечити першочергові потреби дитини, син потребує матеріальної допомоги.
З моменту розлучення відповідач мешкає окремо, у добровільному порядку аліменти не сплачує, працездатний, іншої матеріальної допомоги не надає, не бере участі у додаткових витратах, пов`язаних з лікуванням та оздоровленням сина, що ставить її у скрутне матеріальне становище.
З урахуванням наведеного, позивач змушена звернутися до суду з зазначеним позовом.
Ухвалою від 19.04.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, справу призначено до розгляду.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з викладених у ньому підстав. Зазначив, що у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діагностовано важке захворювання, у зв`язку з чим дитина постійно потребує лікування та проходження оздоровчих процедур. Зазначив, що на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з лікуванням дитини, до позову долучені усі необхідні документи. Відповідач участі у вихованні їх спільного сина з позивачем не приймає, матеріальну допомогу не надає. Вказав на те, що заявлені позивачем суми аліментів на додаткових витрат на дитину вказані з урахуванням рівня мінімальної заробітної плати станом на 2021 рік, а також особи відповідача, який є працездатним, тому має змогу працювати та отримувати відповідний заробіток, необхідний як для сплати аліментів так і додаткових витрат на утримання його сина. Пояснив, що на сьогоднішній день позивач постійного місця роботи не має.
Позивач у судовому засіданні підтримала думку свого представника, просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Додатково зазначила, що дитина приймає деякі ліки з призначених постійно протягом року, вартість таких ліків - 900,00 грн. Вказала на те, що на сьогоднішній день вона не працює, отримує соціальну допомогу на дитину у сумі близько 1400,00 грн. на місяць, матеріальну допомогу надають її батьки.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений згідно до вимог ч.7 ст. 130 ЦПК України, проте жодних клопотань, пояснень до суду не надіслав. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подавав.
У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 19.09.2009 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис №1371, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 19.09.2009 року.
Сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 24.10.2009 року.
12.11.2010 шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва.
З наданих медичних документів, а також посвідчення серії НОМЕР_3 від 02.08.2018 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю .
Відповідно до акту обстеження сім`ї №823 від 18.03.2020 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою Управління праці та соціального захисту населення від 02.08.2018 ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» у період з 19.04.2018 по 08.10.2027 призначено допомогу на дитину з інвалідністю ОСОБА_4 , 2009 року народження, у розмірі 1452 грн. щомісячно.
Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду.
Відповідно до ч. 3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За змістом ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2021 рік в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня у розмірі 2510 гривень.
Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, що складає понад 2 прожиткових мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років. При цьому, позивачем не надано доказів того, що відповідач може сплачувати заявлену суму, тобто визначений позивачем розмір аліментів не обґрунтований, доказів щодо майнового стану відповідача не надано, про їх витребування не заявлено. Сам факт відсутності відзиву та заперечень відповідача щодо сплати аліментів в такому розмірі не може бути безумовною підставою для задоволення позову.
З урахуванням наведеного, керуючись загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів, вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд виходить з вимог позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», яким прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 років до 18 років встановлено у розмірі 2 510 грн., а тому враховуючи те, що відповідач працездатний, не надав доказів того, що не може працювати та отримувати відповідний дохід, а також відомостей про наявність в нього на утриманні інших дітей, батьків, з урахуванням закріплених ч. 9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, що, також, дорівнює мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину, починаючи стягнення з 29.03.2021 і до повноліття дитини.
Крім того, на думку суду, вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам останньої.
При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів у разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Стосовно позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.
Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Статтею 150 СК України серед іншого передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
З частини 2 ст. 141 СК України вбачається, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року визначено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.
До особливих обставин, з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов`язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.
В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Суд зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на якусь хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).
Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов (постанови Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №501/5060/15-ц, від 14 січня 2019 року у справі №751/4312/16-ц).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.
Частиною 3 ст. 12 і ч. 1 ст. 81ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підтвердження додаткових витрат на дитину позивачем до позовної заяви додані висновок Центральної ЛКК КНП «Центр ПМСД № 1» Оболонського району м. Києва від 08.08.2018 № 510, згідно з яким ОСОБА_4 , 2009 року народження, є дитиною з інвалідністю, довідку видано на строк з 02.04.2018 по 09.10.2027; виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит», з яких вбачається, що дитина потребує постійного нагляду профільних лікарів, періодичної госпіталізації для проходження обстеження та лікування, постійного прийому ліків, проходження лабораторних досліджень тощо.
Таким чином, суд вважає доведеними наявність особливих обставин, які вимагають від позивача несення додаткових витрат на дитину, які пов`язані з хворобою дитини, мають постійний характер, позивачем надано достатньо доказів, які підтверджують, що дитина потребує постійного лікування і специфічного догляду, та, відповідно, значних матеріальних витрат.
Разом з тим, враховуючи те, що розмір додаткових витрат на дитину повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину, системно аналізуючи норми матеріального права, оцінюючи надані позивачем докази на підтвердження фактично понесених нею витрат на лікування дитини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень Сімейного кодексу України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що у якості додаткових витрат на утриманні дитини, які будуть понесені в майбутньому, достатньою буде сума у розмірі 1000 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з 29.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Вирішуючи питання про судові витрати, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-80, 89, 141, 263-265, 280-283, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на неповнолітню дитину задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи стягнення з 29.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи стягнення з 29.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складене 17.08.2021 року.

Суддя О.О. Тиха