Номер провадження: 22-ц/813/3362/21
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора Іскрова Олега Вікторовича, ОСОБА_1 (треті особи: Одеська міська рада, приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Саганович Олена Юріївна) про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів (скасування записів про реєстрацію права власності на нерухоме майно), на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Мазун І.А. 08 травня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Державного реєстратора Іскрова О.В., ОСОБА_1 (треті особи: Одеська міська рада, Приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Саганович О.Ю.) про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів (скасування записів про реєстрацію права власності на нерухоме майно) (а.с. 3-7).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що весною та літом 2017 року малознайомий їй чоловік, який представлявся « ОСОБА_3 » та був постійним покупцем у позивача, яка на той час працювала продавцем на ринку в районі ж/м «Радужний», почав майже кожний день приходити за покупками, багато часу спілкувався з нею, декілька раз надавав їй на її прохання невелику суму грошей в позику, чим створив довірливе відношення до себе. У вересні 2017 року вказаний чоловік попросив ОСОБА_2 про зустрічну допомогу в справі переоформлення будинку, який з його слів належав його родині, та який він бажає, але з яких-то причин не може самостійно переоформити на близького йому чоловіка. Позивачка на прохання « ОСОБА_3 » надала йому копію свого паспорту та коду, які за його поясненнями були йому потрібні для підготовки відповідної нотаріальної дії. В листопаді 2017 року позивачка разом з « ОСОБА_3 » відвідала нотаріуса, де разом з незнайомою жінкою, вірогідно ОСОБА_1 , підписала перелік паперів, на зміст яких не звернула уваги, так як « ОСОБА_4 » запевнив її, що таким шляхом здійснюється саме переоформлення його будинку, про допомогу в якому він їй раніше просив, і нотаріус теж підтвердила, що нічого неправомірного не відбувається. В серпні 2018 року, під час надання пояснень в якості свідка про кримінальному провадженню № 0001520, їй стало відомо, що в жовтні 2018 року державним реєстратором Іскровим О.В., без її відома та на її користь було здійснено незаконну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості - житловий будинок під АДРЕСА_1 . В наступному, шляхом оформлення двох договорів дарування від 20 листопада 2018 року, які були посвідчені приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Саганович О.Ю, вона - ОСОБА_2 передала права власності на спірний будинок ОСОБА_1 . При цьому, позивач ніколи до спірного будинку ніякого відношення не мала, до моменту зустрічі зі слідчим не знала про те, що вона деякий час була його зареєстрованим власником та подарувала його ОСОБА_1 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 131827429 від 23 липня 2018 року визначається, що державним реєстратором було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37811559 від 27 жовтня 2017 року, на підставі технічного паспорту без номеру від 19 жовтня 2017 року та виписки з рішення № 214 від 04 квітня 1976 року виконкому Ленінської райради депутатів трудящих, за яким в реєстр було зроблено запис під номером 23058164 про право приватної власності позивачки на будинок. Крім того, вона - ОСОБА_2 стверджує, що ніколи не зверталась до державного реєстратора з такими документами, ніколи їх не отримувала та про походження цих документів нічого не відомо.

Надалі, на підставі двох договорів дарування від 20 листопада 2017 року, які були засвідчені приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Сагановою О.Ю. та зареєстровані в реєстрі під номерами 475 та 476, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 листопада .2017 року під номерами 38237764 та 38238144 відповідно, за якими зроблено два записи в реєстр про права спільної часткової власності на 1/2 частку спірного будинку на користь ОСОБА_1 , під номерами 23466949 та 23467291 відповідно. Також ОСОБА_2 заперечує дійсність обох договорів дарування від 20 листопада 2017 року, які вона підписала під впливом помилки, так як не усвідомлювала, що її використовують з метою незаконного заволодіння нерухомим майном, ніколи не вважала спірний будинок своєю власністю, не замовляла технічний паспорт на нього, не надавала державному реєстратору жодних документів для проведення реєстрації права, та взагалі не знала, що на протязі декількох тижнів поза власною волею формально виконувала функцію зареєстрованого власника відповідного нерухомого майна. За даних обставин вона впевнена, що первинна реєстрація права власності на спірний будинок за нею була зроблена абсолютно незаконно, без належних правових підстав, а тому вимушена звернутись з зазначеним позовом до суду.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 травня 2019 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Визнано незаконним рішення державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 37811559 від 27 жовтня 2017 р., за яким було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на житловий будинок під АДРЕСА_1 , та скасовано відповідний запис про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 23058164. Застосовано наслідки нікчемних договорів дарування від 20 листопада 2017 р., які зареєстровані в реєстрі правочинів під № 475 та № 476 та посвідчені приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Саганович О.Ю, щодо передачі права власності на житловий будинок під АДРЕСА_1 від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , - шляхом скасування записів від 20 листопада 2017 р. про реєстрацію прав власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 23466949 та № 23467291 (щодо Ѕ часток спільної часткової власності ОСОБА_1 на житловий будинок під АДРЕСА_1 ) (т.1 а.с. 135-139).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2019 року заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 травня 2019 року залишено без задоволення (а.с. 181-182).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що позивачем не доведено належними доказами, що ОСОБА_2 підписала договори дарування під впливом помилки, а також те, що позивач ніколи не вважала житловий будинок своє власністю. Відповідно, позивачем належним чином не доведено, що реєстрація права власності на вказаний будинок за ОСОБА_2 було проведено без належних правових підстав (т.1 а.с. 187-193).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи оскаржуване судове рішення про задоволення позовної заяви ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 заперечує дійсність обох договорів дарування від 20 листопада 2017 р., які вона підписала під впливом помилки, так як не усвідомлювала, що її використовують з метою незаконного заволодіння нерухомим майном, будинок за адресою: АДРЕСА_1 «з», не вважала своєю власністю, не замовляла технічний паспорт на нього, не надавала державному реєстратору жодних документів для проведення реєстрації права, та взагалі не знала, що на протязі декількох тижнів поза власною волею формально виконувала функції зареєстрованого власника спірного будинку.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державним реєстратором Іскровим О.В. Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37811559 від 27 жовтня 2017 р. на підставі технічного паспорту без номеру від 19 жовтня 2017 р. та виписки з рішення № 214 від 04 квітня 1976 р. виконкому Ленінської райради депутатів трудящих, за яким в реєстрі було зроблено запис під номером 23058164 про право приватної власності, зареєстровано за ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 76).

У наступному, 20 листопада 2017 р. ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку під АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 20 листопада 2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 475 (т.1 а.с. 71-73).

Крім того, 20 листопада 2017р. ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 іншу Ѕ частину житлового будинку під АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 20 листопада 2017р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 476 (т.1 а.с. 80-82).

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В той же час, ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що судам відповідно до статті215ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини-якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті219,частина перша статті 220, частина перша статті 224тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом(частина друга статті222,частина друга статті 223,частина перша статті 225ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Пунктом 5 Постанови передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

З наявної у матеріалах справи копії реєстраційної справи №101 щодо житлового будинку під АДРЕСА_1 вбачається, що підставою для реєстрації права власності позивача стала виписка з Рішення виконкому Ленінської райради від 04 квітня 1976 року №214 Про відвід вільних земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво, згідно якого ОСОБА_2 , яка працює на заводі Продмаш та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , відведено для будівництва земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 з.

При цьому, звертає на себе увагу той факт, що місце проживання ОСОБА_2 , зазначене у вказаній виписці ( АДРЕСА_2 ), співпадає із зазначеним у паспорті місцем реєстрації позивача, яке було актуальним з травня 1956 року по 06 листопада 2006 року.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на те, що на підставі довідки, виданої Департаментом архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 01 червня 2018 р. за № 1724-К-11.1-21 встановлено, що в перевірених документах виконавчого комітету Ленінського районної ради народних депутатів м. Одеси, а також виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів м. Одеси рішення під № 214 від 04 квітня 1976 р. Про видачу землі за адресою: АДРЕСА_1 «з»» на ім`я ОСОБА_2 не існує.

Колегія суддів зауважує, що вказаного рішення дійсно не існує, оскільки, як вже вказувалось вище, Рішенням виконкому Ленінської райради від 04 квітня 1976 року №214 Про відвід вільних земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво (мовою оригіналу - Об отводе свободных земельных участков под индивидуальное жилищное строительство) було вирішено питання про відведення ОСОБА_2 для будівництва земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

З реєстраційної справи №101 щодо житлового будинку під АДРЕСА_1 також вбачається, що підставою для реєстрації права власності на вказаний житловий будинок став технічний паспорт на будинок та подана 25 жовтня 2017 року власноруч ОСОБА_2 заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Згідно квитанції №17464-5 від 25 жовтня 2017 року, державне мито за проведення реєстраційних дій сплачено ОСОБА_2 .

На підставі вказаних документів, державним реєстратором Іскровим О.В. Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» було прийняте правомірне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37811559 від 27 жовтня 2017 р., за яким у реєстрі було зроблено запис під номером 23058164 про право приватної власності, зареєстровано за ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що вказаними доказами у повному обсязі спростовуються посилання ОСОБА_2 на те, що державним реєстратором було здійснено реєстрацію права власності позивача на вказаний об`єкт нерухомості без відома останньої.

У наступному, на підставі двох договорів дарування від 20 листопада 2017 р. ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 1/2 та 1/2 частини житлового будинку під АДРЕСА_1 , що підтверджується договорами дарування від 20 листопада 2017 р., посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., зареєстрованих в реєстрі за № 475 та за № 476.

При цьому, на час укладення вказаних договорів ОСОБА_2 мала необхідний обсяг цивільної дієздатності для їх укладення, власноруч підписала вказані договори, що не заперечується позивачем. Також, ОСОБА_2 не надано жодного належного доказу на підтвердження того факту, що вона не була ознайомлена зі змістом вказаних договорів та не розуміла правові наслідки їх укладення. Натомість, з п.10 Договорів дарування від 20 листопада 2017р. вбачається, що текст вказаного договору, на прохання сторін, усно перекладений нотаріусом з української мови на російську мову.

Отже, договори дарування від 20 листопада 2017 року укладені сторонами у відповідності зі ст.717 ЦК України, в письмовій формі за волевиявленням обох сторін, кожна із сторін розуміла мету укладення договору, та підписала його, а тому вони вважаються укладеними з моменту їх підписання.

При цьому, всі умови договорів дарування викладені сторонами у договорах, з якими вони погодились, підписавши договору без якихось зауважень чи розбіжностей.

Згідно ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Таким чином, якщо вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України.

В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що ОСОБА_2 , якій у 1976 році було відведено земельну ділянку для будівництва за адресою: АДРЕСА_1 з, власноруч подала до державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» заяву про реєстрацію права власності на житловий будинок, на підставі чого державним реєстратором було прийняте обґрунтоване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37811559 від 27 жовтня 2017 р. про право приватної власності за ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

У наступному, маючи намір розпорядитися своєю власністю, ОСОБА_2 , будучі дієздатною особою та у повній мірі розуміючи значення своїх дій, на підставі двох договорів дарування від 20 листопада 2017р., посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., зареєстрованих в реєстрі за № 475 та за № 476, зміст яких був доведений до відома позивача, - подарувала ОСОБА_1 1/2 та 1/2 частини житлового будинку під АДРЕСА_1 .

Викладене також підтверджується копією розписки, доданої до апеляційної скарги, згідно якої ОСОБА_2 20 листопада 2017 року (тобто, у день укладення договорів дарування 1/2 частин будинку) отримала від ОСОБА_1 суму, еквівалентну 20 000 доларів США за відчужений позивачем будинок АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 198).

Обставини, на які посилається ОСОБА_2 у своїй позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду цивільної справи, не підтверджуються жодними доказами, які містяться в матеріалах справи, а відтак, колегія суддів доходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для визнання незаконним рішення державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 37811559 від 27 жовтня 2017 р., за яким було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на житловий будинок під АДРЕСА_1 , та застосування наслідків нікчемних договорів дарування від 20 листопада 2017 р. шляхом скасування записів від 20 листопада 2017 р. про реєстрацію прав власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 23466949 та № 23467291.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 травня 2019 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Також, на підставі положень ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 115 гривень.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 травня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного реєстратора Іскрова Олега Вікторовича, ОСОБА_1 (треті особи: Одеська міська рада, приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Саганович Олена Юріївна) про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів (скасування записів про реєстрацію права власності на нерухоме майно) - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 115 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 12 квітня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе