КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4965/2021 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 січня 2021 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про реєстрацію права власності,

УСТАНОВИВ:

у грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54531331 від 12.10.2020, згідно з яким 12.10.2020 до Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно було внесено запис про право власності №38617580 про державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк» на квартиру загальною площею 51,8 кв. м, житловою площею 31,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати запис про реєстрацію права власності №38617580 від 07.10.2020 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А., яким проведена реєстрація права власності на квартиру загальною площею 51,8 кв. м, житловою площею 31,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк», внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54531331 від 12.10.2020 на підставі дублікату іпотечного договору, номер 481, виданого 03.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М.

- стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Разом з позовною заявою від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої остання просила:

- заборонити відповідачу АТ «Альфа-Банк» вчинення будь-яких юридично значимих дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на квартиру, передання права користування квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

- накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначала, що при проведенні державної реєстрації права власності відповідачем та приватним нотаріусом було порушено вимоги Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки звернуто стягнення та перереєстровано право власності на іпотечне майно, яке було передано в іпотеку банку в рахунок забезпечення кредиту з порушенням порядку встановленого зазначеними Законами України.

У зв`язку з протиправними діями відповідача, існує реальна ймовірність відчуження відповідачем АТ «Альфа-Банк» квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка до жовтня 202 року належала позивачу на праві приватної власності, а на даний час зареєстрована за відповідачем.

Тобто, відповідач може скористатись своїм правом власника нерухомого майна та відчужити спірне майно на користь інших осіб, що може ускладнити або унеможливити виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог в даній справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 січня 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову у даній справі.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги посилається на наявність обґрунтованих припущень, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду по суті позовних вимог. Так, у в даному випадку спір виник з приводу нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам заявника про те, що існуєзагроза незаконного розпорядження відповідачем спірної квартири шляхом вселення до неї третіх осіб або відчуження даного нерухомого майна з реєстрацією права власності на це майно за іншими особами.

Інші сторони даної справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник АТ «АльфаБанк» Усікова Л.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 06 серпня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про іпотечний кредит №04-2.1/640, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 110500 доларів США з кінцевим терміном повернення - не пізніше 02 серпня 2027 року(а.с.12).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором про іпотечний кредит, між ОСОБА_1 та ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» було укладено Іпотечний договір від 06 серпня 2007 року, за умовами якого предметом іпотеки є двокімнатна квартира (предмет іпотеки), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

17 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерним комерційним промислово- інвестиційним банком» та ПАТ «Альфа-Банк» уклали договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого відповідач набув прав та обов'язків нового кредитора за договором про іпотечний кредит №04-2.1/640 від 06 серпня 2007 року.

У серпні 2015 року відповідач звернувся до Тростянецького районного суду у Вінницькій області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №04-2.1/640 від 06 серпня 2007 року (справа №147/1090/15-ц).

12 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Максимом Анатолійовичем, на підставі дублікату іпотечного договору, серія та номер: 481, виданого 03 вересня 2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М., було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) та внесено відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право приватної власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на належну ОСОБА_1 на праві власності квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спір, який виник між сторонами, стосується права власності на нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка, на думку ОСОБА_1 , незаконно вибула з її володіння.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої виходив з того, що заявник не надала суду будь-яких доказів, які б свідчили про реальну загрозу відчуження квартири.

Крім того, місцевий суд вважав, що обраний позивачем спосіб захисту, у разі задоволення зазначеної заяви, через призму забезпечення судом збалансованості інтересів сторін, порушить права особи - власника майна щодо вільного розпорядження його майном.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з такими висновками, з огляду на таке.

Звертаючись до суду з даною заявою про забезпечення позову, заявник ОСОБА_1 посилалася на те, що її у незаконний спосіб позбавлено права власності на квартиру, у зв`язку із чим вона просила визнатипротиправним та скасувати рішення державногореєстратора щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем.

В заяві про забезпечення позову заявник також зазначала, що предмет позовує взаємопов`язаним зі способом забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав заявника, за захистом яких вона звернулася до суду; вказувала, що нею обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів заявника. Так, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до позбавлення заявника належного їй нерухомого майна, відчуження майна новим власником, що ускладнить виконання рішення суду та унеможливить ефективний захист прав заявника шляхом визнання протиправною реєстрації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

На підставі наведеного, враховуючи наявність спору між сторонами, а також те, що з наявних в матеріалах справи доказів та документів встановлено, що з урахуванням співмірності заходів з позовними вимогами, а також того, що невжиття даного способу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та порушити права позивача по справі, апеляційний суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру та заборони відповідачу вчиняти юридично-значимі дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на квартиру, передання права користування квартирою, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Як вбачається із змісту позовної заяви ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. про визнання протиправним та скасування рішення державної реєстрації права власності на нерухоме майно (а. с. 1-6), предметом позову в даній справі є позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію про право власності на квартиру та скасування запису про державну реєстрацію права власності.

Частиною 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Оскільки майно, на яке заявник просить накласти арешт, як об`єкт цивільних прав не вилучене та не обмежене в обороті, ризик відчуження даного майна за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним.

Крім того, відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Отже, предметом позову по даній справі є визнання недійсною державної реєстрації прав і їх обтяжень, і у разі задоволення позову може бути визнане незаконним та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого було внесено запис про реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем АТ «Альфа-Банк», а також скасовано реєстраційний запис про право власності АТ «Альфа-Банк» на вказану квартиру.

З огляду на вищенаведене та беручи до уваги те, що між сторонами виник спір щодо правомірності реєстрації за відповідачем АТ «Альфа-Банк»права власності на квартиру, належну позивачу, позивач обґрунтовано навів припущення про те, що банк може відчужити на користь третіх осіб квартиру, право власності на яку на даний час зареєстроване за цим відповідачем.

Виходячи із аналізу наданих заявником документів та враховуючи наведені вимоги закону, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги, що із врахуванням предмету спору є обґрунтованими вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у обраний заявником спосіб, і такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами про визнання протиправними дій державного реєстратора та скасування рішення про державну реєстрацію права власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру.

Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки майно відповідача, законність реєстрації права власності на яке є предметом спору, може бути відчужене останнім у будь-який час.

Враховуючи наведене, апеляційний судвважає необгрунтваними висновки суду першої інстанції про тещо заявником до заяви про забезпечення позову не було додано достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі його задоволення.

Апеляційним судом враховуються висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року в справі № 487/8737/19 щодо співмірності арешту як виду забезпечення позову позовним вимогам про визнання незаконним рішення державного реєстратора, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про реєстрацію права власності.

Таким чином ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення заяви про забезпечення позову, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та ухвалення нового судового рішення за заявою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Заборонити АТ «Альфа-Банк» () вчинення будь-яких юридично значимих дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на квартиру, передання права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 ;

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 квітня 2021 року.

Суддя - доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Н.В. Ігнатченко