КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №361/4177/18
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6029/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Максюк І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Сініциної Оксани Петрівни на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2021 року (суддя Сердинський В.С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю майна подружжя та його поділ,

встановив:

у липні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом, та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 26 вересня 2020 року, просив: визнати спільною сумісною власністю громадянина Федеративної Республіки Німеччини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 будівельні матеріали, будівельні роботи, обладнання, конструкції, використані і створені при самочинному будівництві об`єктів нерухомого майна (господарських споруд) на земельній ділянці, площею 0,1850 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :01:047:030, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ; у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за громадянином Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку будівельних матеріалів, будівельних робіт, обладнання, конструкцій, використаних і створених при самочинному будівництві об`єктів нерухомого майна (господарських споруд) на земельній ділянці, площею 0,1850 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :01:047:030, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , а саме: піноблоки - 62,8 кв. м., арматура, металеві перемички - 14 шт., металеві елементи - 6 шт., бетонна балка - 1 шт., металеві труби (діаметр 0,2 м.) - 9 шт., цементний розчин, утеплювач - 48,7 кв. м., цементна стяжка - 133,7 кв. м., що використані при будівництві одноповерхової будівлі, площею забудови 151,2 кв. м.; блоки ракушняка - 35,1 кв. м., утеплювач - 173,42 кв. м., розчин для штукатурення, сітка для накладення штукатурного розчину - 173,42 кв. м., бетонний розчин, дошки та дерев`яні балки, у тому числі перекриття з дерев`яних елементів - 66,7 кв. м., покрівлі з дерев`яних елементів - 75,8 кв. м., азбестоцементні листи - 75,5 кв. м., керамічна плитка - 41,3 кв. м., дерев`яна вагонка -6,4 кв. м., ламінат - 26,1 кв. м., стельовий плінтус - 11,2 кв. м., цементна стяжка - 53,7 кв. м., віконні блоки - 3 шт., металевий вхідний дверний блок - 1 шт., внутрішній дверний блок - 1 шт., що використані при будівництві одноповерхової будівлі, площею забудови

66,7 кв. м.; бетонний розчин, у тому числі бетонного перекриття приміщення погребу - 11,9 кв. м., бетонних сходів - 11 шт., цегла, у тому числі влаштування стін з цегли приміщення - 24,33 кв. м., цементної стяжки - 11,9 кв. м, дверний блок - 1 шт., що використані при будівництві приміщення під поверхнею землі (за ознаками погребу) з геометричними розмірами 3,4 м х 3,5 м, площею 11,9 кв. м; у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку вищевказаного майна; стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 26 вересня 1997 року на території Федеративної Республіки Німеччина (місто Ессен) було укладено шлюб між ним та громадянкою України ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 »), що підтверджується копією Витягу з реєстру одружень №838/1997 від 22.07.2002 р., виданого службовцем відомства РАЦС Гельзенкірхен-11 Ульріхом Шляйх. У 1997 році він усиновив ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та перевіз його разом з відповідачем на територію Німеччини для постійного проживання. Відповідно до тексту сімейної книжки, виданої 19 травня 2011 р. службовим відомством РАЦС Ессен Федеративна Республіка Німеччина за підписом пані ОСОБА_7, сім`ю подружжя ОСОБА_2 складають троє осіб, серед яких вказано позивача, відповідача та їхнього спільного сина.

Позивач стверджував, що у період шлюбу з відповідачем ними у спільну сумісну власність було набуте майно, розташоване на території України, зокрема: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 330,2 кв.м. та житловою площею 113,6 кв.м., з відповідними господарськими будівлями та спорудами: літня кухня «Б» та огорожа «N»; земельна ділянка, площею 0,1797 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 ; будівельні матеріали і роботи (у результаті самочинного будівництва та створення об`єктів нерухомого майна), що розміщені на земельній ділянці, площею 0,1850 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :01:047:030, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , яка відповідачем набута у власність на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 28 травня 2005 р., серії ЯА №592468, виданого на підставі рішення Погребської сільської ради Броварського району Київської області від 28 березня 2004 р.

Позивач зазначає, що у період з 2005 року по 2016 рік на вказаній вище земельній ділянці проводились будівельні роботи по створенню об`єктів нерухомого майна (господарських будівель), зокрема сауни, господарських споруд для утримання домашньої птиці та худоби, собачі будки, погребу та складського приміщення - магазину, створено озеро з фонтаном та у 2002 році було проведено огорожу двох земельних ділянок. Будівництво об`єктів нерухомого майна здійснювалось як самочинне, а відтак він має право на частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, на придбання та створення яких були використані здебільшого його грошові кошти, так як відповідач не працювала і доходів не мала.

Позивач стверджує, що з лютого 2016 року сімейні відносини між ним та відповідачем були припинені, а відповідач вчинює дії на позбавлення його права власності на вказане майно.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2021 року позов задоволено. Визнано спільною сумісною власністю громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_2 та ОСОБА_1 будівельні матеріали, будівельні роботи, обладнання, конструкції, використані і створені при самочинному будівництві об`єктів нерухомого майна (господарських споруд) на земельній ділянці, площею 0,1850 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер:

:01:047:030, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , у порядку спільного сумісного майна подружжя визнати за громадянином Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку будівельних матеріалів, будівельних робіт, обладнань, конструкцій, використаних і створених при самочинному будівництві об`єктів нерухомого майна (господарських споруд) на земельній ділянці, площею 0,1850 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :01:047:030, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , а саме: піноблоки - 62,8 кв. м., арматура, металеві перемички - 14 шт., металеві елементи -6 шт., бетонна балка - 1 шт., металеві труби (діаметр 0,2 м.) - 9 шт., цементний розчин, утеплювач - 48,7 кв. м., цементна стяжка - 133,7 кв. м., що використані при будівництві одноповерхової будівлі, площею забудови 151,2 кв. м.; блоки ракушняка - 35,1 кв. м., утеплювач - 173,42 кв. м., розчин для штукатурення, сітка для накладення штукатурного розчину - 173,42 кв. м., бетонний розчин, дошки та дерев`яні балки, у тому числі перекриття з дерев`яних елементів - 66,7 кв. м., покрівлі з дерев`яних елементів - 75,8 кв. м., азбестоцементні листи - 75,5 кв. м., керамічна плитка - 41,3 кв. м., дерев`яна вагонка -6,4 кв. м., ламінат - 26,1 кв. м., стельовий плінтус - 11,2 кв. м., цементна стяжка - 53,7 кв. м., віконні блоки - 3 шт., металевий вхідний дверний блок - 1 шт., внутрішній дверний блок - 1 шт., що використані при будівництві одноповерхової будівлі, площею забудови 66,7 кв. м.; бетонний розчин, у тому числі бетонного перекриття приміщення погребу - 11,9 кв. м., бетонних сходів - 11 шт., цегла, у тому числі влаштування стін з цегли приміщення - 24,33 кв. м., цементної стяжки - 11,9 кв. м., дверний блок - 1 шт., що використані при будівництві приміщення під поверхнею землі (за ознаками погребу) з геометричними розмірами 3,4 м. * 3,5 м., площею 11,9 кв. м.; у порядку спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку вищевказаного майна; вирішено питання з приводу розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Сініцина О.П. просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник відповідача посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, оскільки позивач та відповідач під час судового розгляду справи визнали, що господарські споруди на земельній ділянці, площею 0,1850 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :01:047:030, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , є об`єктами самочинного будівництва, які збудовані самочинно на земельній ділянці, відведеній не для цієї мети, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту, тому не є об`єктом права власності і не можуть бути предметом поділу.

Також представник відповідача зазначає, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин виключно норми СК України, які регулюють питання поділу спільного майна подружжя, та помилково дійшов висновку про можливість поділу будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які використані для будівництва самочинно збудованих об`єктів: гаражу, господарської будівлі та погребу, так як визнання права власності на Ѕ частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які використані для будівництва цих об`єктів, фактично зводяться до визнання права власності на незавершені будівництвом об`єкти та є неправильно обраним способом захисту.

В поданому відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що рішення

суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Позивач не визнає доводи апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, так як ним не заявлялися вимоги про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва, а в уточненій позовній заяві зазначено про визнання права власності на матеріали, обладнання та конструктивні елементи, які були використані для будівництва самочинних об`єктів.

Позивач у судове засідання не з`явився, направив на електронну адресу Київського апеляційного суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі його представника (с.с.119-120 т.3).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача - адвоката Сініциної О.П., яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований на території Федеративної Республіки Німеччина ІНФОРМАЦІЯ_2 . На час звернення до суду з даним позовом шлюб сторін не розірваний.

Позивач є громадянином Федеративної Республіки Німеччина, де має постійне місце проживання.

Відповідач є громадянкою України і має постійне, зареєстроване місце проживання в Україні.

За період перебування у шлюбі подружжям придбано житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, і земельна ділянка, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2018 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 7 травня 2019 року, зазначене майно поділено між подружжям і за кожним визнано право власності на Ѕ частину вказаного майна.

Рішенням Погребської сільської ради Броварського району Київської області від 28 березня 2004 року ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку, площею 0,1850га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:047:030, що розташована по АДРЕСА_1 . 28 травня 2005 року ОСОБА_1 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯА № 592468.

Під час судового розгляду сторони не заперечували, що на зазначеній земельній ділянці без отримання документації та відповідного дозволу, вони почали будівництво господарських будівель, яке на час розгляду справи судом не завершене.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що будівельні матеріали, які були використані для будівництва, та будівельні роботи були оплачені за спільні кошти подружжя, а відтак є спільним майном подружжя і підлягають поділу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати

будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (стаття 179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (стаття 190 цього Кодексу).

Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові (стаття 317 ЦК України).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2015 року, справа 6-338цс15.

З наданих суду документів вбачається, що земельна ділянка, на якій подружжя здійснювало будівництво господарських будівель, відведена не для будівництва, сторони визнали, що належних документів для будівництва ними отримано не було, а зведенні господарські будівлі є самочинним будівництвом.

За таких обставин, незавершені будівництвом господарські об`єкти, які

розташовані на земельній ділянці, кадастровий номер :01:047:030, поділу між сторонами не підлягають, однак подружжя має право власності на будівельні матеріали, будівельні роботи та конструктивні елементи спірних господарських споруд, і це майно підлягає поділу між подружжям.

Доводи апеляційної скарги, що фактично позовні вимоги зводяться до визнання права власності на незавершені будівництвом об`єкти, які є самочинним будівництвом, та зведені на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, колегія суддів вважає безпідставними, так як ОСОБА_2 не було заявлено позовних вимог про визнання права власності на об`єкти незавершеного будівництва, а визнання права власності на Ѕ частину будівельних матеріалів, будівельних робіт, обладнання та конструкцій не є тотожним визнанню права власності на частину незавершених будівництвом господарських будівель і не є підставою для реєстрації права власності на незавершене самочинне будівництво.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи, проведеної експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз 16 червня 2020 року ОСОБА_6 , на земельній ділянці, площею 0,1850га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:047:030, що розташована на АДРЕСА_1 , наявні будівлі незавершеного будівництвом: гаражу - 58,1% будівельної готовності; господарської будівлі - 86,9% будівельної готовності; та погреб з шийкою - 100% будівельної готовності.

Також експертом було наведено перелік будівельних робіт, їх вид та об`єм, перелік та об`єм будівельних матеріалів і конструкцій, що були встановлені під час дослідження об`єктів незавершеного будівництва.

Відповідачем не було надано доказів у спростування висновків експерта, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, а у резолютивній частині рішення навів перелік будівельних робіт, будівельних матеріалів та конструкцій, їх об`єм та вид, назву обладнання, які підлягають поділу між подружжям і на які визнається право власності, зокрема, позивача.

Доводи апеляційної скарги, що висновком експертизи не підтверджено, що для будівництва господарських будівель були використані саме ті будівельні матеріали, що зазначалися у видаткових накладних і товарних чеках, а отже, позовні вимоги належними доказами не підтверджені, колегія суддів вважає безпідставними, так як відповідачем суду не надано доказів у підтвердження того, що будівельні роботи, а відтак і будівельні матеріали, буди нею придбані та оплачені після припинення шлюбних відносин з позивачем (лютий 2016 року). Експертом визначений перелік будівельних матеріалів та робіт, які були використані для будівництва спірних господарських споруд, вказаний перелік відповідачем не спростований, доказів, що будівництво здійснювалося відповідачем після лютого 2016 року суду не надано, а відтак підстав вважати, що будівельні матеріали, будівельні роботи, обладнання та конструкції не є спільним майном подружжя, суд першої інстанції не мав.

Посилання у апеляційній скарзі на неврахування судом правових позиції Верховного Суду, висловлених у постановах від 6 березня 2019 року у справі № 61-44133св18, від 6 травня 2020 року у справі № 722/823/17, від 3 червня 2020 року у справі № 722/1882/16, колегія суддів вважає безпідставними, так як фактичні обставини справи у зазначених справах не є ідентичними до даної справи, в якій суд конкретно визначив матеріали, обладнання, роботи та конструкції, на які визнається право власності позивача, і не визнавав право власності на самочинно зведенні об`єкти.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції

ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані сторонами доказами, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сініциної Оксани Петрівни залишити без задоволення, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк