САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/39/21
Провадження №2/726/84/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2021 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Проскурняка І. Г., за участю секретаря судових засідань: Богонос Г. Й., представник відповідача Поклітар Г.О розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Неотех» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «Неотех» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та відшкодування моральної шкоди.

В позові посилається на те, що 02 січня 2002 року згідно Наказу №1 від 02.01.2002 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Неотех» прийнято ОСОБА_1 на посаду столяра - верстатника зі ставкою середньомісячної заробітної плати в розмір 320,76 гривень, що роботодавцем еквівалентно було прирівняно до валютного курсу Євро в розмір 350 Є на руки. Протягом шести місяців, завдяки власним хорошим здібностям швидкого навчання в налагоджені процесу виробництва дерев`яних будівельних конструкцій, меблів, установлення столярних виробів, швидкого пристосування та комунікації з колективом, що якісно відбивалося на реалізації продуктів виробництва та відповідно стрімкого росту новоствореного підприємства, керівництвом підприємства, в особі бенефіціарного власника ОСОБА_2 , задля стимулювання його на подальшу активну співпрацю з підвищенням професійних розрядів його кваліфікації та покладенням на нього низки інших відповідальних обов`язків з контролю якості виконання замовлення, в якості заохочення, йому поступово виплачувалась премія та відсоткові гонорари. Станом на 2017 рік йому було підвищеного заробітну плату до позначки в 23 000 гривень на руки, що до валютного курсу 2017 року становило 700 Є. Таким чином, впродовж 18 років він перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується записами у трудовій книжці. На прикінці 2019 року йому стало відомо, що задля уникнення можливостей ускладнень фінансових потужностей підприємства та розподілення митних операцій в наступному 2020 році, з січня 2020 року виплата його заробітної плати в повному обсязі з доплатою недорахованих коштів за грудень 2019 року не те що затримувалася, а взагалі не видавалося. 09 вересня 2020 року він припинив трудовий договір з відповідачем з власної ініціативи, та очікував на повний розрахунок належних йому зарплатних коштів, хоча б при звільненні. Через деякий час позивач виявив, що при звільненні запис у його трудовій книжці було внесено відповідачем із зазначенням п.1 ч.1ст.36 згідно Наказу №25 від 09.09.2020 року, де вказані підстави припинення трудового договору не відповідає дійсності , так як при звільненні він наполягав саме на підставі пункту 4 ч.1 ст.36 КЗпП України, а саме з ініціативи працівника. Таким чином, відповідач вніс неправдиві відомості до трудової книжки щодо підстав звільнення позивача з підприємства, а також в трудовій книжці не зазначені з якої саме посади його було звільнено. Згідно наданих відповідачем документів в довідках про доходи №1-№18 в графах нарахована заробітна плата, в тому числі у натуральній формі значиться кардинально інші суми в противагу отриманих позивачем. Позивач зазначає, що йому не зрозуміло яким чином проводились розрахунки зазначених в довідках платежів та на основі яких положень Податкового кодексу України бухгалтерія відповідача здійснювала плату, оскільки він отримував заробітню плату до грудня місяця 2019 року зазначену в даному позові конкретну платню. Крім того, в Довідці №19 в згадуваній графі визначена одна сума датована вереснем місяцем в розмір 22 349,37 гривень, що згідно до даних офіційного веб - ресурсу Національного Банку України, щодо офіційного курсу гривні до євро станом на час 22 липня 2020 року еквівалентно 700 Євро. Зазначає, що єдина правильна фіксована сума його заробітної плати зазначена відповідачем лише за місяць вересень по курсу липня місяця та весь календарний рік містить відсутність заробітних плат йому також не відомо та з огляду на порожній склад графи «нарахована заробітна плата, в тому числі у натуральній формі» в довідках, позивач припускає, що і страхові внески відповідачем або ж не проводилися, або були невірними в своїх обрахунках. Згідно довідок форми ОК-5 та форми ОК-7 індивідуальних відомостей про застраховану особу в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, страхувальником не проводились внески загальообов`язковго державного соціального страхування щодо позивача за вісім місяців 2020 року.

Зазначає, що при звільнені з роботи повний розрахунок з ним не проводився, а саме заробітна плата в сумі 196 421,05 гривень. Вартість невикористаної відпустки із збереженням посадового окладе в розумінні положень ст.ст.74-76 та статті 83 КЗпП України за липень місяць - 31,1290*700Є=21 790,30 гривень.

На підставі норми ст.117 КЗпП України вважає за належне вимагати компенсацію за час затримки заробітного розрахунку, починаючи з 09 вересня 2020 року по день фактичного розрахунку відповідачем, в сумі середньомісячного посадового окладу розміром 350 Є в розрахунковому еквіваленті до національної валюти - гривні на час розрахунку відповідно до офіційного курсу валют НБ України ((32,8+34,6)/2*3міс.*350Є=35385,00 гривень).

В результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільнені він поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, що завдало йому моральних страждань, які виразились в переживаннях пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права. Зазначає, що своїми неправомірними діями щодо несвоєчасної виплати заробітної плати, неналежне ставлення до своїх обов`язків, а також зловживанням його моральними якостями та довірою, що проявилось неправомірним втручанням в приватне життя вважає, що йому заподіяно моральну шкоду в сумі 200 000 гривень.

Просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Неотех» виплатити заборгованість із заробітної плати за період з 15 грудня 2019 року по 09 вересня 2020 року в сумі 196 421,05 гривень.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Неотех» виплатити на його користь середній заробіток за час невикористаної відпустки в сумі 21 790,30 гривень.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Неотех» виплатити на його користь компенсацію за час затримки заробітного розрахунку 35 385,00 гривень.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Неотех» виплатити на його користь завдану йому моральну шкоду в розмір 200 000,00 гривень.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Неотех» виплатити на його користь матеріальні витрати пов`язані з даним позовом в сумі 1029,84 гривень.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Неотех» виправити невірний запис в трудовій книжці позивача із «звільнений з посади п.1 ст.36 КЗпП України» на вірний «звільнений з посади будівельний столяр VI розряду, згідно п.4 ст.36 КЗпП України».

Позивач у судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи без його участі та просив задовольнити його позовні вимоги.

Представник відповідача спрямував до суду відзив на позовну заяву. В якому зазначила, що позивач був прийняти на роботу наказом №1 від 02.01.2002 року на посаду столяра - верстатника на неповний робочий день з оплатою згідно штатного розпису. З цим наказом позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис. Також, в наказі жодних відомостей про конкретний розмір заробітної плати не було зазначено. Згідно наказу №19 від 01.11.2001 року посадовий оклад столяра був визначений у 140 гривень.

Позивач за набутою первинною спеціальністю є поварем, за час роботи у ТОВ ніколи не проходив ніякого навчання і ніхто не присвоював йому кваліфікацію столяра шостого розряду, ніякі накази з цього приводу не видавалися. У його трудовій книжці відповідні записи також відсутні.

Його звільнення за п.1 ст.36 КЗпП України проведено на підставі його власноручно написаної заяви про звільнення за тією ж підставою, що визначив сам позивач - за угодою сторін. Відповідно до волевиявлення ОСОБА_1 він був звільнений за тією підставою з якою досягнуто згоди з ТОВ «Неотех».

ТОВ «Неотех» не є навчальним закладом і не здійснює присвоєння кваліфікації робітникам за розрядами, підстав для зміни правової підстави формулювання звільнення позивача відсутні.

Позивач отримав трудову книжку 09.09.2020 року і жодних претензій щодо правильності записів у ній не висловлював.

Доводи позивача про те, що він отримував заробітну плату у іноземній валюті готівкою у розмірі понад погоджений розмір заробітної плати є безпідставним та не обгрунтованим.

Щодо доводів позивача про неповну виплату заробітної плати за грудень 2019 року на невиплату зарплати з січня 2020 року то зауважує наступне. Жодних домовленостей про виплату йому тих сум, які зазначено у позові, між сторонами не було. За виконану роботу позивачу своєчасно виплачувалась заробітна плата протягом усього строку дії трудового договору. Позивач отримував заробітну плату готівкою у касі підприємства, а його підпис у відомостях на виплату грошей свідчить і про отримання цих коштів і про обізнаність про розмір заробітної плати.

З 19.12.2019 року по день звільнення позивач без поважних причин перестав ходити на роботу, про що свідчать табелі обліку робочого часу та акти, складені за участю інших працівників. На час табелювання та складання актів про відсутність позивача на роботі їм не були відомі причини його відсутності, а тому з зазначених документів фіксується лише факт відсутності без зазначених причин.

Невихід на роботу без поважних причин, не виконання працівником своїх трудових обов`язків у період з 19.12.2019 року по день звільнення - 09.09.2020 року - не є підставою для нарахування і виплати йому заробітної плати за період невиконання ним трудових обов`язків.

Посилання позивача на домовленості із ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_3 щодо виплати заробітної плати є безпідставними, оскільки керівником підприємства та відповідно розпорядником коштів є директор ОСОБА_4 , з яким ОСОБА_1 уникав спілкування. Ніяких обіцянок щодо працевлаштування у Франції ніхто позивачу не давав.

Відповідно до законодавства, обов`язок роботодавця виплати працівнику заробітну плату є наслідком обов`язку працівника виконати роботу, обумовлену трудовим договором. Між тим, як убачається із табелів обліку робочого часу, актів про відсутність працівника на робочому місці без поважних причин, доповідних записок, позивач з 19.12.2019 року по день звільнення 09.09.2020 року не виходив на роботу. У день звільнення - 09.09.2020 року позивач був відсутній на роботі. У зв`язку з невиходом на робоче місце працівника ОСОБА_1 починаючи з 19.12.2019 року і неповідомленням ним причин відсутності на робочому місці роботодавцем було прийнято рішення про створення комісії для з`ясування обставин відсутності на роботі та фіксування прогулу працівника в робочий час. Зазначене підтверджується копією наказу №27 від 20.12.2019 року та копіями актів про відсутність працівника на робочому місці без поважних причин

Наведені у позовній заяві розрахунки не ґрунтуються на законі та доказах, які були надані позивачу за його запитом, а тому їх слід відхилити, тому у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ТОВ «Неотех» виплати позивачу заборгованості із заробітної плати за період з 15 грудня 2019 року по 09 вересня 2020 року в сумі 196 421,05 гривень просить відмовити за безпідставністю. Також просить відмовити і в задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку. Така компенсація була нарахована позивачу 08.10.2020 року і знаходиться на депозитному рахунку підприємства. Ніяких вимог щодо виплати компенсації за невикористану відпустку і повного розрахунку позивач не пред`являв, що підтверджується копіями його заяв до ТОВ «Неотех», що додані позивачем до позову.

Нарахування компенсації позивачу за невикористану щорічну відпустку і сплата належних податків та зборів були проведені роботодавцем з власної ініціативи. На неодноразові усні та письмові пропозиції отримати належну йому компенсацію позивач не реагував, на підприємство не з`являвся, реквізити для перерахування нарахування коштів не повідомляв.

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог про зобов`язання сплатити компенсацію моральної шкоди і про виплату на користь позивача матеріальних витрат, пов`язаних з даним позовом. Вважаємо, що внаслідок звільнення позивача йому не заподіяна ніяка моральна шкода. Позивач майже 9 місяців не виходив на роботу, про причини відсутності на робочому місці у робочий час роботодавця не повідомляв, звільнення відбулося із дотриманням вимог закону.

Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 , він звільнений з ТОВ «Неотех» з посади столяра по ст.36 п.1 КЗпП України 09.09.2020 року (а.с.21).

Згідно заяви ОСОБА_1 вбачається, що останній просив його звільнити за ст. 36 п.1 КЗпП України (а.с.109).

Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Неотех» №26 від 09.09.2020 року встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з посади столяра верстатника по ст.36 п.1 КЗпП України згідно поданої заяви від 09.09.2020 року (а.с.42).

Листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Неотех» від 07.10.2020 року встановлено, що ОСОБА_1 повідомлено, про необхідність отримання ним на підприємстві розраховані йому виплати при звільненні (а.с.51).

Довідкою про доходи ТОВ «Неотех» встановлено, що загальна сума доходу за винятком аліментів ОСОБА_1 за період з 02.01.2002 року по 31.12.2002 року становить 956,40 гривень, за період з 01.01.2003 року по 31.12.2003 становить - 1124,61 гривень, за період з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року становить - 20758,95 гривень, за період з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року становить - 4081,68 гривень, за період з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року становить - 5971,23 гривень, за період з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року становить - 9087,98 гривень, за період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року становить - 8888,56 гривень, за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року становить - 10 822,34 гривень, за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року становить - 18 293,79 гривень, за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року становить - 23 533,25 гривень, за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року становить - 24 172,39 гривень, за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року становить 26 516,51 гривень, за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року становить - 19 558,03 гривень, за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року становить - 18 577,70 гривень, за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року становить 25 339,54 гривень, за період роботи з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року становить 45 176,50 гривень, за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року становить - 53 364,11 гривень, за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року становить 62 623,81 гривень, за період з 01.01.2020 року по 09.09.2020 року становить 22 349,37 гривень (а.с. 52-70).

Згідно книги обліку рух трудових книжок ТОВ «Неотех» встановлено, що ОСОБА_1 отримав трудову книжку 09.09.2020 року (а.с.113-112).

Актами №1-22 ТОВ «Неотех» про відсутність на роботі працівника без поважної причини більше восьми годин підряд робочого часу, протягом робочого дня встановлено, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі без поважних причин - 19.12.2019 р., 20.12.2019р., 23.12.2019р., 24.12.2019р., 26.12.2019 р., 27.12.2019 р., 30.12.2019 р., 31.12.2019р., 02.01.2020р., 03.01.2020 р., 08.01.2020 р., 09.01.2020р., 10.01.2020р., 11.01.2020р., з 13.01.2020р. по 17.01.2020р., з 20.01.2020р. по 24.01.2020р., з 27.01.2020р. по 31.01.2020р., з 03.02.2020 р. по 07.02.2020р., з 10.02.2020 р. по 14.02.2020р., з 17.02.2020р. по 21.02.2020 р., з 24.02.2020р. по 28.02.2020р., з 02.03.2020р. по 06.03.2020р. та згідно актів №33-50 ОСОБА_1 був відсутній з 18.05.2020р. по 22.05.2020р., з 25.05.2020р. по 29.05.2020р., з 01.06.2020р. по 05.06.2020р., з 09.06.2020р. по 12.06.2020 р., з 15.06.2020р. по 19.06.2020 р., з 22.06.2020р. по 26.06.2020р., з 30.06.2020р. по 03.07.2020р., з 06.07.2020р. по 10.07.2020р., з 13.07.2020 р. по 17.07.2020 р., з 20.07.2020 по 24.07.2020 р., 27.07.2020р. по 31.08.2020 р., з 03.08.2020 р. по 07.08.2020 р., з 10.08.2020р. по 14.08.2020р., з 17.08.2020р. по 21.08.2020р., з 25.08.2020р. по 28.08.2020 р., 31.08.2020р. по 04.09.2020р., з 07.09.2020р. по 08.09.2020 р. та 09.09.2020 року, тобто в день звільнення (а.с. 115-154).

А також відсутність столяра - верстатника ОСОБА_1 на своєму робочому місці підтверджується колективними заявами та табелями обліку використання робочого часу ТОВ «Неотех» (а.с.156-170).

Відомостями про виплату грошей підтверджується отримання коштів ОСОБА_1 за 1 половину грудня 2019 року в сумі 2193,00 гривень, за першу половину листопада 2019 року - 1733,00 гривень, за 2 половину листопад 2019 року - 2508,00 гривень, за першу половину жовтня 2019 р. - 1450,00 гривень, за 2 половину жовтня - 3381 гривень, що підтверджується його підписом, що свідчить про його обізнаність про розмір заробітної плати (а.с. 179-183).

Розрахунком компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 за період 02.01.2002 року по 18.12.2020 року встановлено, що йому нараховано компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 17 983,00 гривень та листом повідомлено ОСОБА_1 про можливість отримати дану суму на підприємстві або надавши реквізити для перерахування на картковий рахунок, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.239-242).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона працює головним бухгалтером на ТОВ «Неотех». Зазначила, що працівник ТОВ «Неотех» ОСОБА_1 був звільнений 09.09.2020 року. Останній його робочий день - 18.12.2019 року. З 19.12.2019 року він жодного разу не з`являвся на робочому місці та не виконував свої робочі обов`язки, та це бачив весь колектив. Коли він з`явився за розрахунком та захотів звільнитися - 09.09.2020 року, того дня написав заяву, отримав трудову книжку та розписався про її отримання. Вона в той день була у відпустці, однак з`явилася на роботу. На її запитання чому не приходив на роботу зазначив, що не бажає її нічого пояснювати. Коли вона вийшла з відпустки то провела розрахунок за невикористані відпустки і був надісланий йому лист щоб він з`явився отримати ці кошти. Сума нарахованих коштів становила - 17 982 гривень, а оплату податків вона провела одразу 07.10.2020 року. Більше вона його не бачила. З ним не можливо було зв`язатися коли він не приходив на роботу. У січні він отримав частину заробітної плати за грудень та на її запитання коли він вийде на роботу він не відповів. Зазначає, що кошти які були нараховані ОСОБА_1 за невикористану відпустку знаходяться в касі ТОВ «Неотех» у с.Остриця, вул.Складська, 3, та у листі йому повідомлялася адреса де він може отримати дані кошти. Кошти виплачуються працівникам в касі готівкою. Стосовно актів не виходу на роботу зазначила, що вона як бухгалтер повинна табелювати або не табелювати працівника, щоб нараховувати заробітну плату за виконану роботу, підписували акти та колективні заяви працівники ТОВ «Неотех». Заяву про звільнення він написав особисто та директор йому підписав. Коли він звільнився, прийшов від нього лист про надання йому копії наказу про звільнення та просив надати довідки про його доходи та написав, що йому не зрозуміло чому він звільнений по саме цій статті, та листом ТОВ «Неотех» йому повідомлено, що він звільнений на підставі його заяви, яку він написав власноручно. Після надіслання йому повідомлення та довідок він до них не звертався.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він працює слюсарем в ТОВ «Неотех». 23.12.2019 року влаштувався на роботу, зазначає, що з того часу ОСОБА_1 не бачив на робочому місці, тільки один раз коли він з`явився щось забрати, йому сказали, що це колишній працівник. Зазначає, що не було затримки виплати заробітної плати. Йому не відомо про те, що складали акти про те, що ОСОБА_1 не з`являвся на роботі.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що працює різноробочим в ТОВ «Неотех». Він працює на підприємстві 3 роки та 3 місяці, з ОСОБА_8 працювали разом протягом 2 років, він працював столярем, з грудня 2019 року він перестав ходити на роботу. Вказав, що ОСОБА_8 він не бачив близько півтори роки. За весь цей час він на роботі з`являвся два рази, приходив за своїми речами, забрав ваги, жодних робіт не виконував. В день звільнення він не працював, в цех не заходив, а тільки приходив до бухгалтера.

Свідок ОСОБА_9 зазначив, що він працює різноробочим в ТОВ «Неотех» з жовтня 2019 року. ОСОБА_1 працював столярем - верстатником. Зазначає, що з ОСОБА_1 разом працював протягом двох років. З грудня 2019 року він перестав ходити на роботу, про причину відсутності ОСОБА_1 йому не відомо та більше не бачились. Затримки заплат на підприємстві не було. З приводу актів відсутності ОСОБА_1 зазначив, що складали їх працівники підприємства добровільно.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначив, що працює столярем в ТОВ «Неотех» протягом 14 років. Особисто знає ОСОБА_1 , який працював столярем верстатником. 19.12.2019 року він працював останній день. Він приходив на роботу на пару хвилин, але вони разом не спілкувалися, і йому не відомо чому ОСОБА_1 не ходить на роботу. Зазначає, що він особисто та добровільно підписував акт відсутності ОСОБА_1 , тому що він систематично не ходив на роботу. 19.12.2019 року його роботу розкинули на всіх працівників, того дня він вже не виконував свою роботу та з того дня жодного ні разу не виконував свою роботу.

Свідок ОСОБА_11 зазначив, що працює столярем в ТОВ «Неотех» протягом 5 років, з ОСОБА_1 працював разом протягом 3 років. 19.12.2019 року на підприємстві була відправка, однак ОСОБА_1 вже не було. Пізніше він бачив ОСОБА_1 на роботі один раз пару хвилин, але жодних робіт він не виконував. Зазначив, що він особисто та добровільно підписував акти відсутності ОСОБА_1 на роботі. Ще підписували акти ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . ОСОБА_1 звільнили 09 вересня, в цеху його не було, роботу не виконував.

Згідно п.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: угода сторін.

Згідно ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 1 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

В судовому засіданні позивач не довів належними доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, натомість судом встановлено, що ОСОБА_1 власноруч написав заяву про звільнення його за власним бажанням та ТОВ «Неотех» на підставі його заяви виніс наказ №26 про його звільнення.

Також, згідно довідок про доходи ОСОБА_1 , належним чином та вчасно нараховувалися кошти за виконану ним роботу, про що свідчить його підпис у відомостях на виплату грошей про отримання ним коштів до грудня 2019 року, та з цього часу він не з`являвся на робочому місці та не виконував свої обов`язки згідно трудового договору, що підтверджується актами та колективними заяви про відсутність на роботі працівника.

Згідно листа вих. №4 від 07.10.2020 року про необхідність отримання ОСОБА_1 належних йому виплат при звільнені, який він сам долучив до матеріалів справи, що свідчить про його обізнаність про можливість отримання нарахованих йому коштів, відповідач виконав свій обов`язок повідомлення працівника про нараховану суму коштів та можливість їх отримання.

Також позивачем не доведено, що за час роботи на ТОВ «Неотех» він проходив навчання та йому було присвоєно кваліфікацію столяра шостого розряду.

Згідно ч.23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не довів, наявність протиправних дій з боку відповідача, щодо нього.

На підставі викладеного суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ЗУ «Про оплату праці», ЗУ « Про судовий збір», ЗУ «Про професійний розвиток працівників», ст.ст. 21, 36, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 4, 7, 8,81, 137, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Неотех» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30-ти з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя І. Г. Проскурняк