22-ц/804/1206/21
266/1510/21

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 266/1510/21

Номер провадження 22-ц/804/1206/21

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Лопатіної М.Ю., Мальцевої Є.Є.,

секретар Лазаренко Д.Т.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Військова частина НОМЕР_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 березня 2021 року, у складі судді Шишиліна О.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

16 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, завдану внаслідок невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, у розмірі 180 000 грн.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 в званні старший лейтенант проходив безперервну службу у Військовій частині НОМЕР_1 з травня 1994 року по 19 серпня 2018 року та звільнений наказом Донецького прикордонного загону від 18 липня 2018 року № 381-ОС за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Під час звільнення відповідачем не виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 рік. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року у справі № 580/736/20 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19 серпня 2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19 серпня 2018 року. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі № 580/736/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року змінено, виключивши з тексту рішення «Міністерство оборони України». Викладено абзац третій резолютивної частини рішення наступним чином: «Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19 серпня 2018 року». Грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 рік була виплачена 23 листопада 2020 року. Вказує, що незаконною невиплатою вчасно грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій завдало позивачу моральної шкоди в розмірі 180000 грн, із розрахунку за 30 місяців порушеного права по 6000 грн щомісяця.

Свої вимоги позивач обґрунтовує положеннями статей 16, 23, 1166, 1174, 1192 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій.

Роз`яснено позивачу, що з вищезазначеними вимогами необхідно звертатись в порядку адміністративного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що з суті позовних вимог вбачається, що спір витікає з приводу проходження позивачем публічної служби у Військовій частині НОМЕР_1 , після звільнення з якої позивачу не була виплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у зв`язку із чим йому завдано моральну шкоду.

Враховуючи, що відповідно до п.2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, суд прийшов до висновку, що справа відноситься до тієї, на яку поширюється юрисдикція адміністративних судів, тобто позовна заява підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

24 березня 2021 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на ухвалу суду, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та призначити справу до розгляду у суді першої інстанції.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 29 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 березня 2021 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 02 квітня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом не враховано, що відповідно до часини 5 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншими порушеннями прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, залученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Вказує, що позивачем у позовній заяві не заявлено вимогу про вирішення публічно-правового спору. У разі подання позову про визнання протиправними дій і стягнення моральної шкоди, то справа належала до адміністративної юрисдикції.

Судом залишено поза увагою, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди без визнання протиправності дій відповідача, тому спір у даній справі відноситься до цивільної юрисдикції.

Відзив на апеляційну скаргу

Відповідно до вимог статті 360 ЦПК України відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 березня 2021 року залишити без змін. Вказує, що відповідно до п.2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Апелянт проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 28 липня 2016 року по 19 серпня 2018 року, тому правовідносини витікають з призначення, проходження, звільнення з публічної служби. Ухвала суду першої інстанції узгоджується з висновками ВП ВС у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 11-892апп18 та від 12 грудня 2018 року у справі № 14-481цс18. Зазначає, що позовна заява підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення моральної шкоди завданої внаслідок невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.31, 32). Позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутності (а.с.28).

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала зазначеним вимогам не відповідає.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Згідно з частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, за правилами цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).

Пунктом 1, 2, частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною цих функцій.

За пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що доведено преюдиційним судовим рішенням в адміністративній справі і згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12.

За змістом позовної заяви позивач ОСОБА_1 вказує, що моральну шкоду завдала бездіяльність відповідача ВЧ НОМЕР_1 , внаслідок якої він не отримав у визначений у законодавстві строк грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій. Невчасність отримання вказаної грошової компенсації підтверджують рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі № 580/736/20.

Таким чином, спірні правовідносини в даній справі виникли з приводу того, що відповідач проявив протиправну бездіяльність щодо виплати у визначений у законодавстві строк грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій, що, на думку позивача, призвело до завдання його моральної шкоди.

Отже, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що спір у даній справі підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства як такий, що пов`язаний з питанням відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням трудових правовідносин.

До подібних висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 та Верховний Суд у постанові від 13 серпня 2020 року у справі № 127/16375/19.

Колегією суддів не може бути прийнято посилання відповідача на те, що висновки суду першої інстанції узгоджуються з висновками Великою Палати Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц, оскільки у вказаних справах були встановлені інші обставини та між сторонами виникли інші правовідносини.

З огляду на викладене колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з встановлених обставин справи та вимог закону, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження підлягає скасуванню, оскільки судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суд у міста Маріуполя Донецької області від 23 березня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 19 квітня 2021 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

М.Ю.Лопатіна

Є.Є.Мальцева