Номер провадження: 22-ц/813/6163/21
Номер справи місцевого суду: 514/1939/19
Головуючий у першій інстанції Тончева Н. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 514/1939/19

Номер провадження: 22-ц/813/6163/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя - доповідач),

- суддів - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - 1) ОСОБА_3 , 2) директор ТОВ «ЮБІС-ЕККО» - Бардтінов Павло Дмитрович,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , директор ТОВ «ЮБІС-ЕККО» - Бардтінов Павло Дмитрович, про розірвання договору та повернення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Тончевої Н.М. 24 листопада 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Тарутинського районного суду Одеської області з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) розірвати попередній договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про купівлю-продаж зернотоку та земельної ділянки, що розташована на території Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області; 2) стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі - 901 600 грн., що були сплачені позивачем згідно попереднього договору купівлі-продажу зернотоку з землею під ним; 3) стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі - 250 000 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що між ним та відповідачем 28.10.2015 року було усно укладено попередній договір на майбутнє про купівлю-продаж зернотоку та земельної ділянки, на якій розташовано зерноток, що знаходиться на території Тарутинської селищної ради.

Відповідачем на виконання умов договору взято у позивача власноруч гроші в розмірі - 35 000 доларів США, про що було складено розписки від 28.10.2015року, 29.12.2015року, 11.05.2016року та 20.09.2016 року. Відповідно до умов усного договору сторони дійшли згоди та встановили вартість об`єкту нерухомості у розмірі - 50 000 доларів США. Крім того, Відповідач як і Позивач на протязі календарного року зобов`язалися підготувати документи щодо передачі у власність об`єкта нерухомості, а саме - Зернотоку Позивачеві, оскільки на дату складання Відповідачем розписок Зерноток у його власності не перебував. Позивачем попередні умови договору виконано у повному обсязі, необхідні гроші було передано особисто Відповідачу, що підтверджується розписками. Наприкінці календарного року Відповідач про виконання умов договору не повідомив, на телефонні дзвінки не відповідав і тільки 28.05.2018року з ініціативи Позивача вдалося по телефону поспілкуватися. Під час розмови Відповідач повідомив, що у нього скрутне становище і в нього немає коштів на розробку відповідної документації.

28.05.2018 року відповідачу було направлено письмову претензію з вимогою повернення коштів та розірвання вищевказаної угоди. Більш того, від третіх осіб Позивач дізнався про накладений Банком арешт на Зерноток. Вважає, що Відповідач заздалегідь був обізнаний про неможливість виконання взятого на себе зобов`язання. Тому і вимагав передати йому гроші наперед. На теперішній час у Позивача відпала потреба у об`єкті нерухомості, оскільки довготривале введення в оману Відповідачем Позивача спонукає на розірвання договору (Т. 1, а. с. 2 - 4).

У лютому 2020 року ОСОБА_1 надав суду заяву про зміну підстав позову в якій просив розірвати попередній договір між Позивачем та Відповідачем про купівлю-продаж Зернотоку та земельної ділянки, що розташована на території Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, а також стягнути з Відповідача грошові кошти в сумі - 901 600 грн., що були сплачені Позивачем на виконання попереднього договору купівлі-продажу Зернотоку з землею під ним та моральну шкоду в розмірі - 250 000 грн., в якій зазначив, що гроші отримані від нього Відповідачем вважає безпідставно набутими, оскільки основний договір не укладений. У Позивача відпала потреба у об`єкті нерухомості, оскільки довготривале невиконання договору та введення в оману Позивача Відповідачем спонукає на вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів відповідно до ст. 1212 ЦК України, в якій зазначено що особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте згодом відпала (Т. 1, а. с. 62 - 69).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву адвокат Лісова Ю.О., діюча від імені ОСОБА_2 , зазначила, що позовні вимоги не визнаються у повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що Позивач не навів доказів, які б доводили існування попереднього договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про купівлю-продаж Зернотоку та земельної ділянки. Позивач зазначає про нібито існування попереднього договору, який вони з Відповідачем уклали в усній формі строком на один рік, про що немає жодних доказів, крім тверджень позивача. Однак, якщо такий договір і існував то відповідно до вимог законодавства щоб мати юридичну силу він мав би бути укладеним у письмовій формі і нотаріально засвідченому вигляді. Неможливо розірвати договір, якого не існує.

Крім того, не відповідає дійсності і заява Позивача про те, що він нібито звертався до Відповідача з письмовою претензією з вимогою про повернення коштів і розірвання договору. Позивач не надав суду доказів такого звернення.

Більш того, Позивач намагається ввести суд в оману, оскільки розписки, які ним надані підтверджують існування інших правовідносин між іншими особами, ніж зазначає Позивач.

Зазначені розписки дійсно були написані Відповідачем у зв`язку із взаємовідносинами між юридичними особами - ФГ « Купець» та ТОВ « ЮБІС-ЕККО», в особах керівників - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується договором № 16 від 01.02.2016 року.

Відповідно до зазначеного договору сторони домовились про оренду майна з правом викупу щодо об`єкту оренди - будівлі та споруди на земельній ділянці № :01:0233. На час укладання договору оренди земля сільськогосподарського призначення у 2015 році не могла бути предметом договору купівлі-продажу.

Крім того, розписка від 12.07.2015 року написана ОСОБА_1 ОСОБА_5 взагалі не може бути прийнятою до уваги, оскільки писалась без участі Відповідача, а відповідно не може накладати на нього ніяких обов`язків.

Більш того, якщо попередній договір і існував, то строк його дії закінчився 29.10.2016 року. Тож, Позивач повинен був звернутися до суду 29.10.2019 року, натомість він звернувся з пропуском строку позовної давності, який Відповідач просить застосувати до даних спірних відносин (Т. 1, а. с. 45 - 59).

У відзиві на позовну заяву та у поясненнях на заяву про зміну підстав позову адвокат Черевиченко Н.А., діюча від імені ОСОБА_2 , просить у позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 03.06.2015року у справі № 6-100цс15, оскільки до суду позивач не надав жодних доказів про існування попереднього договору, який вони уклали з Відповідачем в усній формі строком на один рік. При цьому, Позивач зазначив, що розписки від 28.10.2015року, 29.12.2015 року, 11.05.2016 року та 20.09.2016 року підтверджують факт існування попереднього договору про купівлю-продаж Зернотоку та земельної ділянки, що не відповідає дійсності, оскільки останні писались у зв`язку з взаємовідносинами між СФГ « Купець » та ТОВ «ЮБІС - ЕККО », в особі їх керівників, що підтверджується договором від 01.02.2016року (Т. 1, а. с. 149 -150).

2.3 Позиція позивача щодо доводів відзиву відповідача на позов

У поясненнях на відзив ОСОБА_1 зазначив, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Так, влітку 2015 року Відповідач запропонував продаж Зернотоку вартістю - 50 000 доларів США. Натомість він запропонував Відповідачу сплату поступово частинами, про що останній був не проти. Перший платіж відповідно до розписки був переданий у розмірі - 10 000 доларів США саме - 28.10.2015 року, тож початок перебігу попереднього договору з Відповідачем як фізичною особою почався саме 28.10.2015 року. В січні 2016року Відповідач передав документи на Зерноток, відповідно до яких йому стало відомо, що Відповідач сказав неправду, оскільки в Зернотоку є два власники, а саме - СФГ « Купець» та СФГ « Кристал» та власниками відповідно є Відповідач та ОСОБА_6 .

Що стосується його директорства у ТОВ «ЮБІС - ЕККО» то це ніякого відношення до домовленостей з Відповідачем щодо купівлі Зернотоку не має, оскільки ТОВ « ЮБІС - ЕККО » було зареєстровано та внесено до Єдиного реєстру пізніше домовленості, а саме - 02.12.2015 року.

Договори оренди за № 16 та № 17 складені 01.02.2016 року між СФГ « Кристал» та ТОВ «ЮБІС - ЕККО » та СФГ « Купець » та ТОВ «ЮБІС - ЕККО » відповідно були укладені між товариствами поки Відповідач приведе у нормальний стан всі правовстановлюючі документи по Зернотоку щодо переоформлення переходу права власності до нього.

Крім того, зазначив, що ним 06.09.2018 року відправлявся лист-претензія до Відповідача. Однак, лист було повернуто поштовим відділенням за закінченням строків зберігання, що доводить умисне ігнорування виконання взятого на себе зобов`язання Відповідачем. Вважає, початком перебігу позовної давності - саме ухвалення рішення Тарутинським районним судом Одеської області ухвали від 12 липня 2018 року у справі 514/1039/18 (Т. 1, а. с. 82 - 115).

2.4 Позиція третіх осіб в суді першої інстанції

У поясненнях адвокат Свида О.Г., діючий від імені ОСОБА_7 та ТОВ «ЮБІС - ЕККО», просить відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та повернення коштів. Посилається на те, що Позивач навмисно спотворює фактичні обставини справи і зміст наявних документів, намагаючись перекрутити зміст правових фактів та договорів. Передані Позивачем кошти Відповідачу за вказаним розписками були грошовими коштами ТОВ «ЮБІС - ЕККО» і передані для укладення договору оренди майна, який в подальшому і було укладено та підписано діючим у той період директором ТОВ «ЮБІС - ЕККО» ОСОБА_1 , який фактично передав кошти. Така позиція підтверджується фактичними даними та договорами, які були укладені між СФГ «Кристал», СФГ «Купець», головою яких є ОСОБА_2 та ТОВ «ЮБІС - ЕККО», обов`язки директора в якому на той час виконував Позивач. Зокрема, в розписці від 28.10.2015 року зазначено про зобов`язання укласти в подальшому договір оренди майна з правом викупу на 1 рік. Відповідно до змісту розписки ОСОБА_2 , голова СФГ «Кристал», отримав кошти ТОВ «ЮБІС - ЕККО», передані ОСОБА_1 , який на час оформлення розписки був директором «ЮБІС - ЕККО». Логічним підтвердженням саме передачі ОСОБА_1 грошових коштів за розписками не від свого імені, а від імені ТОВ «ЮБІС - ЕККО» ОСОБА_2 було укладення договору оренди майна з правом викупу від 01.02.2016року, однією із сторін в якому виступало ТОВ «ЮБІС - ЕККО», а також подальшими розписками від 25.02.201року; 11.05.201року та 20.09.201року про передачу коштів на виконання зазначеного договору оренди з правом викупу. Дії ОСОБА_1 свідчать про повну згоду з наслідками за укладеним договором, який був підписаний позивачем, як директором ТОВ «ЮБІС - ЕККО», і в цілому підтверджують, що передані ним кошти є грошовими коштами ТОВ «ЮБІС - ЕККО» саме для укладення договору оренди з правом викупу між СФГ «Кристал» та ТОВ «ЮБІС - ЕККО».

Позивач ОСОБА_1 , як директор ТОВ «ЮБІС - ЕККО», був обізнаний з реальним змістом правовідносин, які виникли у зв`язку з укладеним договором оренди майна з правом викупу. Наприклад, ТОВ «ЮБІС - ЕККО» здійснювало сплату орендної плати та відшкодування електроенергії, згідно договору № 16 від 01.02.2016року і перераховувало кошти на користь СФГ «Кристал».

Крім того, рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 10.10.2018 року у справі № 514/1039/18 вже було відмовлено ОСОБА_1 за позовом до ОСОБА_2 з мотивів того, що надані Позивачем розписки за своєю суттю не є документами, що підтверджують боргове зобов`язання, не містять умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та зазначення дати отримання коштів.

Як зазначено в рішенні суду у справі 514/1039/18 допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона проживала спільно із позивачем ОСОБА_1 декілька років тому, і в цей період вони разом вирішили придбати за її власні кошти базу в смт Тарутине Одеської області для виробництва.

Вони домовилися із керівником ФГ «Кристал» ОСОБА_2 про купівлю належної йому бази зернотоку за 50 000 доларів США. В подальшому ОСОБА_8 передала позивачу ОСОБА_1 власні грошові кошти в сумі 50 000 доларів США для передачі ОСОБА_2 як оплату за нерухоме майно - Зерноток. Проте, ОСОБА_2 взяв тільки 45 000 доларів США, а решту погодився взяти після переоформлення зазначеного майна. На підтвердження передачі грошей ОСОБА_2 написав розписки, проте їх оригінали ОСОБА_1 забрав разом з її документами, коли стосунки між ними погіршилися.

Також ОСОБА_8 додала, що при цій домовленості ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виступали як директори юридичних осіб - ФГ «Кристал» та ТОВ «ЮБІС - ЕККО» відповідно, про що свідчить укладений в подальшому між ФГ «Кристал» та ТОВ «ЮБІС - ЕККО» стосовно зазначеного майна договір оренди з правом викупу. При цьому зазначений договір як керівники юридичних осіб підписали ті ж самі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

У наведеному судовому рішенні зроблено висновок, що грошові кошти надавалися на підтвердження зобов`язання в подальшому придбати базу Зернотоку , що підтверджується укладеним в подальшому договором № 16 оренди майна з правом викупу від 01 лютого 2016 року, який підписали ФГ «Кристал» та ТОВ «ЮБІС - ЕККО», в особі їх керівників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , тобто ОСОБА_1 виступав у цьому разі не від власного імені, а від імені ТОВ «ЮБІС - ЕККО» (Т. 1, а. с. 168 - 172).

2.5 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 24 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про розірвання договору та повернення коштів.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що грошові кошти відповідно до розписок від 28.10.2015 року, 29.12.2015 року, 11.05.2016 року та 20.09.2016 року передавались позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 у зв`язку з взаємовідносинами між юридичними особами, а саме СФГ «Кристал» та ТОВ «ЮБІС-ЕККО», в особі їх керівників відповідно, що підтверджується договором оренди майна з правом викупу від 01.02.2016року, де позивач ОСОБА_1 , як директор ТОВ «ЮБІС-ЕККО», власноруч поставив свій підпис та підтвердив ту обставину, що передача грошей відбулася саме між юридичними особами.

За таких обставин, ураховуючи, що доказів визнання укладеного правочину (договору оренди майна з правом викупу від 01.02.2016 року) недійсним або його розірвання не надано, суд, прийшов до висновку про безпідставність посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем ОСОБА_2 безпідставно від фізичної особи ОСОБА_1 в розумінні ст. 1212 ЦК України.

Доводи позивача про те, що гроші отриманні від нього відповідачем ОСОБА_2 він вважає безпідставними, оскільки основний договір між ними не укладений суд відхилив, оскільки судом встановлено, що грошові кошти відповідно до зазначених вище розписок передавались у зв`язку з взаємовідносинами між юридичними особами, а саме СФГ «Кристал» та ТОВ «ЮБІС-ЕККО», в особі їх керівників.

Договір № 16 оренди майна від 01 лютого 2020року укладений між СФГ «Кристал» та ТОВ «ЮБІС-ЕККО», в особі їх керівників (а. с. 86 - 88), та Договір № 17 оренди майна від 01 лютого 2020 року, укладений між ФГ "Купець" та ТОВ «ЮБІС-ЕККО» (а. с. 89-91) на думку суду ще раз підтверджують про існування взаємовідносин саме між юридичними особами (Т. 1, а. с. 257 - 263).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 24 листопада 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити вимоги ОСОБА_1 .

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) 28.10.2015 року - початок перебігу попереднього договору з відповідачем; 2) суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ТОВ «ЮБІС-ЕККО» було зареєстровано та внесено до Єдиного державного реєстру тільки 02.12.2015 року; 3) суд першої інстанції порушив вимоги процесуального законодавства шляхом перекручування фактів та звинувачення позивача у шахрайстві; 4) помилковим є посилання суду, що грошові кошти передавались у зв`язку із взаємодією між юридичними особами; 5) судом першої інстанції не перевірено повноваження відповідача щодо продажу зернотоку від ОСОБА_6 та отримання коштів (Т. 2, а. с. 2 - 5).

2.6 Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Черевиченко Нелля Анатоліївна, діюча від імені ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Адвокат Черевиченко Нелля Анатоліївна зазначає, що: 1) не відповідає дійсності посилання апелянта на розписку від 28.10.2018 року, як на підтвердження факту існування між позивачем та відповідачем попереднього договору; 2) договір оренди №16 від 01.02.2016 року та договір №17 від 01.02.2016 року підтверджують факт існування взаємовідносин саме між юридичними особами.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Свида Олексій Георгійович, діючий від імені ТОВ «ЮБІС-ЕККО», просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Адвокат Свида Олексій Георгійович зазначає, що: 1) позивач навмисно спотворює фактичні обставини справи і зміст наявних документів, намагаючись перекрутити зміст правових фактів та договорів; 2) передані Позивачем кошти Відповідачу за вказаним розписками були грошовими коштами ТОВ «ЮБІС - ЕККО» і передані для укладення договору оренди майна, який в подальшому і було укладено та підписано діючим у той період директором ТОВ «ЮБІС - ЕККО» ОСОБА_1 , який фактично передав кошти; 3) дії ОСОБА_1 свідчать про повну згоду з наслідками за укладеним договором, який був підписаний позивачем, як директором ТОВ «ЮБІС - ЕККО», і в цілому підтверджують, що передані ним кошти є грошовими коштами ТОВ «ЮБІС - ЕККО» саме для укладення договору оренди з правом викупу між СФГ «Кристал » та ТОВ «ЮБІС - ЕККО».

ОСОБА_3 не скористалась правом надання пояснень на апеляційну скаргу. Пояснення на апеляційну скаргу від неї не надійшли.

2. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.02.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 24 листопада 2020 року залишено без руху (Т. 2, а. с. 21).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки (Т. 2, а. с. 24 - 26).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.03.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 24 листопада 2020 року (Т. 2, а. с. 27).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.03.2021 року призначено апеляційну скаргу апеляційну скаргу до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а с. 28).

06.08.2021 року від адвоката Свида Олексія Георгійовича, діючого від імені ТОВ «ЮБІС-ЕККО», надійшов відзив на апеляційну скаргу.

09.08.2021 року від адвоката Черевиченко Неллі Анатоліївни, діючої від імені ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.

09.08.2021 року від адвоката Свида Олексія Георгійовича, діючого від імені ОСОБА_7 , надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Заява адвоката Свида Олексія Георгійовича, діючого від імені ОСОБА_7 , про відкладення розгляду справи вмотивована тим, що ОСОБА_7 не отримувала копію апеляційної скарги з додатками і була позбавлена можливості подати відзив на апеляційну скаргу.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Свида Олексій Георгійович діє одночасно в інтересах ОСОБА_7 та директора ТОВ «ЮБІС-ЕККО» Бардтінова Павла Дмитровича.

27.07.2021 року адвокат Свида О.Г. ознайомився з матеріалами справи, а тому відсутня необхідність для відкладення розгляду справи для повторного його ознайомлення.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, викладення правової позиції учасників справи у заявах по суті справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Відповідно до розписки укладеної 28.10.2015 року ОСОБА_2 , паспорт № НОМЕР_1 , проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , взяв у ОСОБА_1 10 000 ( десять тисяч) доларів США під наступне зобов`язання, а саме - продати базу, яка належить фактично йому, а юридично СФГ «Кристал», яке знаходиться за адресою с. Тарутине за п`ятдесят тисяч доларів шляхом укладення договору оренди з правом викупу на один рік (Т. 1, а. с. 6).

Відповідно до Статуту ТОВ «ЮБІС-ЕККО», останній затверджено протоколом установчих Загальних Зборів учасників від 10.11.2015 року та зареєстровано в Єдиному реєстрі 02.12.2015 року (Т. 1, а. с. 99 - 108).

Згідно розписки від 29.12.2015 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 10 000 ( десять тисяч) доларів США в рахунок продажу Зернотока у с. Тарутине (Т. 1, а. с. 7).

Відповідно до розписки укладеної 11.05.2016 року ОСОБА_2 отримав 10 000 ( десять тисяч) доларів США (Т. 1, а. с. 8).

Відповідно до розписки від 20.09.2016 року ОСОБА_2 отримав 5 000 ( п`ять тисяч) доларів США про що і розписався (Т. 1, а. с. 8).

Згідно договору № 16 оренди майна з правом викупу від 01.02.2016 року укладеного між ФГ «Кристал», в особі голови ОСОБА_2, (Орендодавець), який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та ТОВ «ЮБІС -ЕККО», в особі директора ОСОБА_1, (Орендар), який діє на підставі Статуту, з іншої сторони, в оренду передано «Об`єкт оренди», а саме - Вагова -літ. « Є », Будівля охорони - літ. « Ж », убиральня - літ. « Д », Склад - літ. « А », Склад - літ. « В » та інші надвірні споруди. Сторонами визначено, що вищеназвані будівлі знаходяться на земельній ділянці за кадастровим № :01:0233 (цільове призначення - для іншого сільськогосподарського призначення), загальною площею - 3,9978 га., що також зазначено у Витягу 35573307 реєстру прав на нерухоме майно.

Вартість майна, що орендується разом із земельною ділянкою - 3,9978 га. Сторонами встановлена у розмірі - 30 000 (тридцять тисяч) доларів США.

Майно, що орендується, переходить у власність Орендаря, якщо він вніс Орендодавцю всю належну йому плату відповідно до умов даного договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до моменту повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

Сторони передбачили, що після підписання цього договору усі попередні договори за ним, листування , попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються цього договору, втрачають юридичну силу (Т. 1, а. с. 49 - 50).

Згідно Акту приймання-передачі майна з правом викупу сторони, а саме Орендодавець ФГ «Кристал», в особі голови ОСОБА_2, та орендаря ТОВ «ЮБІС - ЕККО», в особі директора ОСОБА_1, відповідно до умов договору оренди № 16 підтверджують факт передачі Орендодавцем Орендареві майна , а саме - Склад -А; Склад -а; Навіс -а1; Склад - Б; Навіс - б1; Навіс-б2; Навіс - б3; Сіносховище -В; Склад - Г; Убиральня - Д ; Вагова -Є; Навіс - є; Будівля охорони -Ж. Сторонами підтверджено, що вищеназвані будівлі знаходяться на земельній ділянці за кадастровим № :01:0233 (цільове призначення - для іншого сільськогосподарського призначення, загальною площею - 3,9978 га.) (Т. 1, а. с. 51).

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2018року у цивільній справі № 514/1039/18 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ "Юбіс Екко", про стягнення боргу. Відповідно до даних, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вказане рішення набрало законної сили 15.11.2018 року.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2018року у цивільній справі № 514/1039/18 встановлено, що грошові кошти відповідно до розписок від 28.10.2015року, 29.12.2015 року, 11.05.2016 року та 20.09.2016 року передавались позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 у зв`язку з взаємовідносинами між юридичними особами, а саме СФГ «Кристал» та ТОВ «ЮБІС-ЕККО», в особі їх керівників відповідно, що підтверджується договором оренди майна з правом викупу від 01.02.2016 року, де позивач ОСОБА_1 , як директор ТОВ «ЮБІС-ЕККО», власноруч поставив свій підпис та підтвердив ту обставину, що передача грошей відбулася саме між юридичними особами.

3.3. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

3.3 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для скасування оскарженого рішення суду.

Відповідно до ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Оскільки з положень ст. 635 ЦКУ не вбачається будь-яких обмежень щодо виду або предмету договору, який можуть зобов`язатися укласти сторони у майбутньому на підставі попереднього договору, тому така домовленість може бути досягнута сторонами щодо будь-яких договорів: про відчуження майна (у тому числі нерухомого), надання послуг, виконання робіт, надання майна в найм тощо.

Таким чином, попередній договір створює для сторін одне основне зобов`язання: укласти протягом узгодженого терміну певний тип цивільно-правового договору на заздалегідь узгоджених умовах.

Відповідно до розписки укладеної 28.10.2015 року ОСОБА_2 , паспорт № НОМЕР_1 , проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , взяв у ОСОБА_1 10 000 ( десять тисяч) доларів США під наступне зобов`язання, а саме: погодився продати базу, яка належить фактично йому, а юридично СФГ «Кристал», яке знаходиться за адресою с. Тарутине за п`ятдесят тисяч доларів шляхом укладення договору оренди з правом викупу на один рік.

Відповідно до Статуту ТОВ «ЮБІС-ЕККО», останній затверджено протоколом установчих Загальних Зборів учасників від 10.11.2015року та зареєстровано в Єдиному реєстрі 02.12.2015 року.

Відповідно до розписок ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 29 грудня 2015 року - 10 000 доларів США, 11 травня 2016 року - 10 000 доларів США, 20 вересня 2016 року - 5 000 доларів США.

Згідно договору № 16 оренди майна з правом викупу від 01.02.2016 року, укладеного між ФГ «Кристал», в особі голови ОСОБА_2, ( Орендодавець), який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та ТОВ «ЮБІС -ЕККО», в особі директора ОСОБА_1, ( Орендар ), який діє на підставі Статуту, з іншої сторони, укладено договір оренди Об`єкту оренди, а саме - Вагова -літ. « Є », Будівля охорони - літ. « Ж », убиральня - літ. « Д », Склад - літ. « А », Склад - літ. « В » та інші надвірні споруди. Сторонами визначено, що вищеназвані будівлі знаходяться на земельній ділянці за кадастровим № :01:0233 (цільове призначення - для іншого сільськогосподарського призначення, загальною площею - 3,9978га.), що також зазначено у Витягу 35573307 реєстру прав на нерухоме майно.

Майно, що орендується, переходить у власність Орендаря, якщо він вніс Орендодавцю всю належну йому плату відповідно до умов даного договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до моменту повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

Крім того, сторони передбачили, що після підписання цього договору усі попередні договори за ним, листування , попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються цього договору, втрачають юридичну силу.

Згідно Акту приймання - передачі майна з правом викупу сторони, а саме Орендодавець ФГ «Кристал», в особі голови ОСОБА_2, та орендаря ТОВ «ЮБІС - ЕККО», в особі директора ОСОБА_1, відповідно до умов договору оренди № 16 підтверджують факт передачі Орендодавцем Орендареві майна, а саме - Склад -А; Склад -а; Навіс -а1; Склад - Б; Навіс - б1; Навіс-б2; Навіс - б3; Сіносховище -В; Склад - Г; Убиральня - Д ; Вагова -Є; Навіс - є; Будівля охорони -Ж. Сторонами підтверджено, що вищеназвані будівлі знаходяться на земельній ділянці за кадастровим № :01:0233 (цільове призначення - для іншого сільськогосподарського призначення, загальною площею - 3,9978 га.).

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 642 ЦК, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди оформлюється відповідним документом ( актом ) який підписується сторонами договору.

З наведеного вище можливо зробити висновок, що розписки складені на підтвердження зобов`язання в подальшому продати(купити) базу- зерноток, а також сторони, уклавши договір оренди майна, досягли мети попереднього усного договору.

Доводи апелянта про те, що посилання суду на передачу коштів у зв`язку із взаємодією між юридичними особами є помилковим, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Укладання розписки від 28.10.2015 року між фізичними особами, а саме ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 під зобов`язання укладення договору оренди з правом викупу на один рік, передувало укладанню договору № 16 оренди майна з правом викупу від 01.02.2016 року укладеного між ФГ «Кристал», в особі голови ОСОБА_2, та ТОВ «ЮБІС -ЕККО», в особі директора ОСОБА_1, тобто юридичними особами.

Вищевказане підтверджує, що спір, який виник між сторонами, а саме про отримані кошти на підставі розписки, виник саме між юридичними особами, що у подальшому призвело до укладання договору оренди між юридичними особами, оскільки розписка була укладена під зобов`язання укладення договору оренди з правом викупу на один рік, яка в свою чергу була направлена майбутнє та на задоволення потреб юридичних осіб.

Колегія суддів зауважує, що вказаний довід не є підставою для скасування або зміни рішення суду.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції вийшов за межі процесуального законодавства шляхом перекручування фактів та звинувачення позивача у шахрайстві, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 265 ЦПК України в описовій частині рішення зазначаються: 1) стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача; 2) заяви, клопотання; 3) інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо). Отже висновки на які посилається апелянт є висновками, які зроблені адвокатом Свида О.Г., діючого від імені ОСОБА_7 та ТОВ «ЮБІС - ЕККО» у поясненнях на позовну заяву, а суд першої інстанції стило їх виклав у тексті рішення.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не перевірено повноваження відповідача щодо продажу зернотоку від ОСОБА_6 та отримання коштів, колегія суддів відхиляє, оскільки дослідження вказаних фактів виходить за межі предмету судового розгляду в даному провадженні.

Наведеними вище нормами та встановленими судами обставинами спростовуються доводи сторони позивача, які у переважній більшості зводяться до необхідності переоцінки доказів, їх дослідження і встановлення обставин, які на думку апелянта свідчать про наявність підстав для стягнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 24 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 25 серпня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

С. О. Погорєлова