ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/183/21Головуючий у 1-й інстанції Іванчук В.М.
Провадження № 22-ц/817/868/21 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 603/183/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 01 червня 2021 року (ухваленого суддею Іванчуком В.М., повний текст якого складено 04 червня 2021 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликалася на те, що 09 червня 2001 року сторони уклали шлюб. За час шлюбу у них народилось двоє дітей: дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2009 року по справі №2-501/2009 шлюб між сторонами розірвано. 06 липня 2018 року Монастириським районним судом Тернопільської області прийнято рішення у справі №603/243/18, яким вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 грн. щомісяця на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Зазначила, що відповідач є працездатною, здоровою особою, що надає йому можливість працювати та утримувати дитину. Крім того у відповідача змінилось майнове становище, оскільки він почав отримувати неофіційні доходи за кордоном на роботі.

У зв`язку з наведеним просила суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дітей в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 01 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_3 - адвокат Андрусенко І.Я. подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем не доведено належним чином запречення проти позову та не надано розрахунок дійсного щорічного доходу. Звертає увагу на те, що з 01 липня 2021 року зріс прожитковий мінімум для дітей.

У зв`язку з викладеним просить рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 01 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 1, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; cправи про стягнення аліментів.

Предметом позову у даній справі є зміна способу стягнення аліментів, при цьому ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Сторони перебували у шлюбі, який розірвано згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2009 року (справа №2-501/2009).

За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей: дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області 02 грудня 2005 року) та син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області від 25 жовтня 2009 року).

Згідно заочного рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 06 липня 2018 року судом збільшено присуджений рішенням Монастириського районного суду від 31 січня 2011 року розмір аліментів з 250 грн. до 1200 грн. Зокрема, вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 грн. на кожну дитину щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 28 квітня 2021 року вбачається, що інформація про доходи ОСОБА_4 за період 2020-2021 року відстутня.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Зі змісту вищенаведених правових норм можна дійти висновку, що СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України).

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й інші норми, щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка не надала суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили, що у неї суттєво погіршився матеріальний стан чи змінився сімейний стан або погіршився її стан здоров`я чи стан здоровя дитини, які могли б стати підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі й шляхом зміни способу їх стягнення.

Судом першої інстанції правильно не взято до уваги посилання позивача на зміну матеріального становища відповідача, а також посилання на ту обставину що він неофіційно працює за кордонном та отримує доходи, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних доводів позивач суду не надала.

Доводи представника апелянта про те, що відповідачем не доведено належним чином запречення проти позову, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач ОСОБА_4 у відзиві на позовну заяву чітко зазначив, що на даний час не працює та боргів по сплаті аліментів немає. Крім того, позивач на підтвердження вказаного посилання не надала суду доказів. Апеляційний суд звертає увагу, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження представника апелянта про те, що підставою для задоволення позову є збільшення прожиткового мінімуму для дітей з 01 липня 2021 року суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 06 липня 2018 року вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 01 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 25 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді