печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі головуючого судді - Волкової С.Я. при секретарі судових засідань Ясеновенко К.О., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів,

установив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», просить визнати кредитний договір недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій, зобов`язати відповідача зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням визнання кредитного договору недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій. Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем укладено договір, за яким отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № НОМЕР_1 , вважає, що нарахування неустойки та штрафи відбувається в порушення умов чинного законодавства та є незаконним, оскільки не погоджені сторонами під час підписання анкети про приєднання, що відповідач самостійно встановлював та змінював розмір кредитного ліміту.

Ухвалою суду від 04.03.2021 р. відкрито провадження у справі.

Відповідачем Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» подано відзив на позовну заяву.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Наявні у матеріалах справи письмові докази свідчать про те, що 05.09.2016 р. між ОСОБА_1 і Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг і, починаючи з вересня 2016 р., позивач користується кредитною карткою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»; позивач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підтверджує, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послугі тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, що позивач ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки на сайті www.privatbank.ua, зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами та сайті банку; підтверджує, що умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту їй роз`яснені і зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування нею отриманий, отже суд не приймає до уваги твердження позивача в позовній заяві, що жодні інші документи не є складовими частинами договору, оскільки нею було підписано тільки анкету-заяву, до того ж на виконання умов укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг від 05.09.2016 р. відповідачем видано, а позивачем отримано кредитну картку.

Отже, підписавши заяву, між сторонами у відповідності до статті 634 ЦК України був укладений договір надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаними договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку, за умовами якого банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частина перша статті 1066 ЦК України), та кредитного договору (стаття 1054 ЦК України).

Право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, визначене частиною першою статті 15 ЦК України.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні. Для визнання недійсним кредитного договору необхідним є встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду, у зв`язку з укладенням оспорюваного договору. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 р. у справі № 373/212/16-ц.

Судом встановлено і не заперечується ОСОБА_1 , що вона підписала анкету-заяву від 05.09.2016 р., отримала платіжну картку, виходячи із наданої суду банківської виписки з рахунку, складену станом на 19.03.2021 р., користувалася кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, отже доводи позову про недодержання форми кредитного договору не знайшли свого підтвердження, а тому вимоги про визнання цього договору недійсним в частині є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно частин першої, другої, п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно частини першої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За правилами пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належать вчиняти у письмовій формі.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони і стаття 207 ЦК України, яка встановлює вимоги до письмової форми правочину, не містить вичерпного переліку таких документів, отже поряд з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, зокрема, електронний.

Згідно частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частин першої, другої статті 633 ЦК України публічним є договорів, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звертається (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно частини другої статті 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Крім того, згідно частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про визнання кредитний договір недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій, оскільки нарахування неустойки та штрафи відбувається в порушення умов чинного законодавства та є незаконним, позивачем надано суду в якості письмових доказів: копію паспорту.

Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Частиною восьмою статті 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача про визнання кредитного договору недійсним в частині не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними доказами. А, оскільки вимоги про, зобов`язання відповідача зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням визнання кредитного договору недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій пов`язані з вимогами про визнання укладеного договору недійсним в частині, в їх задоволенні слід також відмовити.

Крім того, суд вбачає, що вимоги позову гуртуються статтями 1281, 1282 ЦК України, між тим означені норми знаходяться у главі 87 ЦК України, що регулює питання здійснення права на спадкування.

Керуючись статтями 1-23, 76-81, 95, 258-259, 263-265, 352, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ).

Суддя Волкова С.Я.