ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 635/3137/20

провадження № 22-ц/ 818/2218/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Шинкарчука Я.А.,

УСТАНОВИВ:

У червні 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (надалі АТ «Акцент-Банк», Банк) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № SAMABWFC6 від 13.09.2012 в розмірі 21857,50 грн та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.05.2019 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "А-Банк" з метою укладення кредитного договору № SAMABWFC6 та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взятих на себе за договором зобов`язань належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 16.05.2020 має заборгованість у розмірі 21857,50 грн, яка складається з: 12376,00 грн - заборгованість за кредитом, 9481,50 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 10 грудня 2020 року позов АТ «Акцент-Банк» задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором № SAMABWFC6 від 13.05.2019 у розмірі 12376,00 грн та судовий збір у розмірі 1190,17 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взятих на себе за Договором зобов`язань щодо повернення фактично отриманих та використаних у кредит коштів належним чином не виконала, правовими наслідками чого є стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 985,05 грн. Відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині, а наданий Банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку не містять підпису відповідача. Стосовно Паспорту споживчого кредиту суд зазначив, що інформація зазначена в ньому була актуальна на 01.01.2019, але Паспорт був підписаний 13.05.2019, отже під час підпису даний документ не мав актуальної інформації.

В апеляційній скарзі АТ «А-Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У якості доводів апеляційної скарги посилається на те, що відповідач в анкеті заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них. Зазначає, що банком на час укладання договору, на виконання положень ЗУ «Про захист прав споживачів», надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є підписання сторонами кредитного договору. Крім того, зазначає, що законом не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог ЗУ « Про захист прав споживачів» є положенням ч. 2 ст. 638 та ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією та сплата періодичних платежів. Крім того, до позову був наданий Паспорт споживчого кредиту, який підписаний споживачем і в якому зазначені всі умови кредитування.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права..

Судовим розглядом установлено, що 13 травня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку та отримання кредитної картки (а.с. 5 зворот).

Згідно з розрахунком заборгованості наданим позивачем у ОСОБА_1 станом на 13.05.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 21857,50 грн, яка складається з: 12376,00 грн. - заборгованість за кредитом; 9481,50 грн. - заборгованість по відсоткам.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути також заборгованість за відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13.05.2019 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що заява від 13.05.2019 року, крім анкетних даних ОСОБА_1 не містить жодних відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору на умовах, що заявлені позивачем. В заяві відсутні відомості про розмір кредитного ліміту та обрання типу кредитної картки, схеми погашення кредиту, нарахування відсотків та міра відповідальності за порушення зобов`язань по кредиту.

До позовної заяви не додані документи, які підтверджують, що на момент підписання заяви, відповідач була ознайомлена саме з заявленими позивачем умовами кредитування з використанням кредитки. Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач не підписувала надані позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент-Банку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms/, то такі докази є неналежними і не беруться до уваги судом.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, оскільки умовами анкети-заяви, підписаної відповідачем виконання такого виду зобов`язання відповідачем не передбачено.

Колегія суддів вважає правильним застосування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду від 03 липня 2019 року, оскільки надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не підписані відповідачем і не містять інформації про чинність вказаних умов на дату укладення кредитного договору.

Водночас, відповідно до положень статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Отже, оскільки, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, виходячи із частини другої статті 530 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь банку лише заборгованості за кредитом в сумі 12376,00 грн, оскільки позивачем доведено використання позичальником кредитних коштів та невиконання обов`язку щодо їх повернення кредитору.

Посилання скаржника і в апеляційній скарзі на Паспорт споживчого кредиту, як на документ, в якому викладені основні умови кредитування також не підтверджує обізнаність відповідача про умови надання кредиту, зокрема встановлення процентної ставки.

Так, у Паспорті споживчого кредиту вказано, що інформація є актуальною до 01 січня 2019 року, тоді як анкета-заява підписана відповідачем 13 травня 2019 року. Отже вказані у Паспорті споживчого кредиту умови кредитування втратили чинність.

Що стосується посилань скаржника в своїй апеляційній скарзі про те, що якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, то в даному випадку слід зазначити, що така вимога не була предметом розгляду під час розгляду справи в суді першої інстанції, тому відсутні підстави для її розгляду апеляційним судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду про відмову у задоволені позову в частині стягнення відсотків.

Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 19 квітня 2021 року.

Головуючий - О.Ю.Тичкова

Судді - О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук