Справа № 343/1783/20
Провадження № 22-ц/4808/430/21
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Долинського районного суду в складі судді Керніцького І.І., постановлену 24 листопада 2020 року в м. Долині Івано-Франківської області, у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою, вимоги якої уточнив в подальшому, на рішення та дії державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Зокрема просив визнати протиправною та скасувати/зобов`язати виконавчу службу скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54297042 від 13 липня 2017 року, визнати протиправними дії суб`єкта оскарження в особі головного державного виконавця Долинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Дацьо Г.І. щодо винесення цієї постанови, а також зобов`язати суб`єкта оскарження усунути порушення (поновити порушене право заявника).

В обгрунтування скарги зазначив, що всупереч вимог Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабміну від 17 січня 2018 року №55, в постанові державного виконавця відсутні обов`язкові реквізити. Зокрема, зображення Державного Герба України, найменування установи, реєстраційний індекс документа, зазначення повного імені посадової особи-підписанта, скріплення підпису посадової особи-підписанта відбитком гербової печатки із зображенням Великого Державного Герба України. Також вона винесена відносно іншої особи з відмінними від нього персональними даними. Вважає, що постанова є невмотивованою, необґрунтованою та не має юридичної сили. Більше того, він як сторона виконавчого провадження не може скористатись правом доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, оскільки в постанові не відображено ідентифікатор доступу. На його думку, наданий йому документ не призначений для видачі боржникові, а отже немає законної сили. Таким чином державний виконавець вчинив неправомірні дії з винесення протиправної постанови.

Ухвалою Долинського районного суду від 24 листопада 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

При цьому суд виходив з того, що оскаржувана постанова прийнята державним виконавцем відповідно до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», тобто з дотриманням встановлених законом процедури та порядку, її зміст відповідає пункту 7 розділу I «Загальні положення» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, а саме в ній наявні всі обов`язкові реквізити постанови, як окремого документу.

Не погодившись з ухвалою суду, вважаючи її незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не перевірено його доводи та не надано їм належної правової оцінки. Натомість суд проводив аналіз на предмет відповідності оспорюваного документа відомчим інструкціям, положенням та наказам, які не регулюють спірні відносини. Відтак суд формально підійшов до вирішення справи на підставі неналежних та недопустимих доказів.

Відзиву на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

У засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату,час і місце розгляду справи. Відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у їх відсутності не вбачається.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача,дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Встановлено, що на виконанні в Долинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, правонаступником якого є Долинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), перебував виконавчий лист №2-1263/2005, виданий Долинським районним судом 13 жовтня 2005 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян на одну дитину до досягнення повноліття. Головним державним виконавцем Дацьо Г.І. 13 липня 2017 року за заявою стягувача було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54297042 (а.с. 3, 4, 31-33). В межах цього провадження державним виконавцем відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вчинялись виконавчі дії, в тому числі здійснювались заходи примусового виконання рішення суду.

У зв`язку із закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення 30 жовтня 2020 року головним державним виконавцем Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дацьо Г.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Заборгованість ОСОБА_1 на час винесення цієї постанови становила 177 895,77 грн (а.с. 63).

Не погоджуючись з постановою про відкриття виконавчого провадження, вважаючи її протиправною та такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства, з підстав відсутності у ній всіх належних реквізитів, ОСОБА_1 у вересні 2020 року оскаржив до суду рішення та дії державного виконавця відповідно до статті 447 ЦПК України.

При цьому зазначив, що копію постанови одержав в приміщенні виконавчої служби 16 вересня 2020 року (а.с. 3 зворот).

Заперечуючи вимоги скарги, начальник Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дяків М.М. посилався на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 13 липня 2017 року винесена та надіслана сторонам до відома на підставі статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 23-26).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 березня 2021 року за результатом перегляду ухвали Долинського районного суду від 12 листопада 2020 року у справі №343/1782/20 (провадження 22-ц/4808/172/21) визнано неправомірною бездіяльність суб`єкта оскарження в особі головного державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Дацьо Г.І. щодо не надіслання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 липня 2017 року у виконавчому провадженні № 54297042. Ухвалу місцевого суду в частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною та скасування вище вказаної постанови, а також протиправними дій державного виконавця щодо її винесення, залишено без змін.

При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів направлення Долинським РВ ДВС рекомендованого листа ОСОБА_1 14 липня 2017 року. Натомість посилання скаржника як на підставу скасування постанови про відкриття виконавчого провадження на відсутність дати та номера рішення, згідно з яким видано виконавчий документ, відхилив.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 статті 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Cкарга підлягає задоволенню лише при встановленні, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця прийняті або вчинені не у відповідності до вимог закону, поза межами повноважень суб`єкта оскарження і права чи свободи заявника були порушені.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, правомірними вважаються дії державного виконавця, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією України, цим Законом.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Частиною 1 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 7 цього розділу Інструкції передбачено, що постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

Отже суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що зміст оскаржуваної постанови повністю відповідає вказаним вище вимогам до неї та містить всі обов`язкові реквізити.

Крім того, адресу в мережі Інтернет та ідентифікатор доступу в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень зазначено у пункті 5 оскаржуваної постанови, що вбачається з долучених до справи матеріалів виконавчого провадження (а.с. 32, 33).

Також постановою державного виконавця від 14 лютого 2018 року виправлено дату народження боржника в автоматизованій системі виконавчого провадження (а.с. 76).

Зазначене повністю спростовує доводи скаржника щодо незаконності постанови з цих підстав.

Покликання ОСОБА_1 та його представника на невідповідність оскаржуваної постанови визначеним Типовою інструкцією з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55, вимогам колегія вважає надуманими, оскільки такою не врегульовано питання організації виконання судових рішень.

За огляду на вищенаведені обставини суд першоїі інстанції дійшов правильного переконання, що дії державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови, а також сама постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 54297042 від 13 липня 2017 року Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, у повній мірі відповідають приписам законодавства, підстав для визнання таких дій та постанови протиправними не встановлено, тому в задоволенні скарги належить відмовити.

Доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, які, на думку скаржника, свідчать про недотримання форми та змісту оскаржуваної постанови. Разом з тим ОСОБА_1 не навів жодних мотивів, яким чином діями та рішеннями державного виконавця порушено його право як боржника у даному виконавчому провадженні.

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких доводів на спростування законності і обґрунтованості ухвали суду апеляційна скарга не містить. Відповідно відсутні підстави вважати, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, та що судове рішення ухвалено за неправильного застосування норм матеріального права чи з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

А тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Долинського районного суду від 24 листопада 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 20 квітня 2021 року