№ 423/4213/19
№ 2-о/415/3/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Луньової Д.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Рибки Я.Ю.,

за участю присяжних: - Ляшук О.О., Толмачової Е.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про визнання особи безвісно відсутньою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання особи безвісно відсутньою.

Заявник зазначала, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2003 по 2013 р. Від цивільного шлюбу мають спільного неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 матеріальної допомоги на утримання сина добровільно не надавав. Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 12.09.2016 р. на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти з ОСОБА_3 на утримання сина. З серпня 2013 року ОСОБА_3 не проживає в м. Попасна нічого невідомо про місце його перебування, що підтверджується довідкою паспортиста з гуртожитка. Крім того ОСОБА_3 знаходиться в розшуку за несплату аліментів. Посилаючись на викладене, заявниця просила суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім.

В судове засідання заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 не з`явились. Від заявниці електронною поштою надходила заява про розгляд справи без її та сина участі, заяву підтримує.

Судом встановлено, що рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 15.01.2013 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірваний (а.с.7).

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 12.09.2016 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини від усіх видів доходів щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (а.с.8).

З довідки, виданої паспортистом з гуртожитка від 29.11.2019 р., що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно прописаний, але не проживає з 08.2013 р. за адресою: АДРЕСА_1 , прописаний один (а.с.9).

З повідомлення Попаснянського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Луганській області від 09.12.2019 №17083, що на виконання виконавчого листа, виданого 07.11.2016 Попаснянським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина - ОСОБА_2 , відкрито виконавче провадження №52888085 від 15.11.2016. За період з 12.07.2016 р. по 06.12.2019 р. боржник аліменти не сплачував. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває у розшуку за несплату аліментів (а.с.10)

З повідомлення Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області від 29.11.2019 №33981/111/56-2019, що станом на 29.11.2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває у розшуку за несплату аліментів (розшукова справа №69/18 від 05.05.2018 р.) (а.с.10-А).

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Згідно ч. 3 ст. 43 ЦК України, порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи.

З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:

а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;

б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;

в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;

г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Звертаючись до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою заявниця не зазначає для якої мети необхідно їй визнати ОСОБА_3 безвісно відсутнім.

Разом з тим для визнання фізичної особи безвісно відсутньою потрібні такі умови: 1) особа відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; 2) протягом цього року в місці, де вона постійно проживала немає відомостей про місце її перебування; 3) встановити місце перебування особи неможливо; 4) згідно зі ст. 307 ЦПК України необхідно, щоб були серйозні причини, які б обумовлювали необхідність визнання фізичної особи безвісно відсутньою і 5) виключення припущення про навмисність її відсутності, яка може бути обумовлена ухиленням від здійснення покладених на неї законом обов`язків щодо утримання дітей, повернення боргів, встановленого законом порядку розірвання шлюбу, ухиленням від кримінальної відповідальності тощо.

Наведені юридичні факти й утворюють юридичний склад, необхідний для визнання особи безвісно відсутньою.

Заявник надала суду довідку з гуртожитка, відповідно з якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно прописаний, але не проживав з 08.2013 р. за адресою: АДРЕСА_1 і має наступний склад сім`ї прописаний один. Проте, ця довідка не може свідчити, що вказана адреса є постійним місцем проживання ОСОБА_3 .

Належних та допустимих доказів місця проживання ОСОБА_3 суду не надано, а тому надані суду докази не свідчать про те, що вказана адреса є постійним місцем проживання особи, так само як відсутні відомості того, що встановити місце перебування особи неможливо.

Відповідно до ст. 307 ЦПК України до початку розгляду справи по суті суд, зокрема встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме.

Суд позбавлений можливості встановити родичів ОСОБА_3 , через відсутність даних про них.

Також, суд звертає увагу, що заявник та ОСОБА_3 , якого заявник просить визнати безвісно відсутнім, не перебувають у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 пов`язані лише правами та обов`язками щодо виховання та утримання неповнолітнього сина. Також, заявником не зазначено для якої мети їй потрібно визнати ОСОБА_3 безвісно відсутнім, а тому суд зазначає, що заявник не зазначила серйозні причини, які б обумовлювали необхідність визнання фізичної особи безвісно відсутнім.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 264, 265, 306 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про визнання особи безвісно відсутньою - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Ю. Луньова

Присяжні О.О. Ляшук

Е.А. Толмачова