Провадження № 2/761/2361/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

за участю секретаря Дарменко В.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача 1 Музичук Л.В.

представника відповідача 2 Савінського К.В.

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої Ірини Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейніков Микола Володимирович про визнання частково недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 р. ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої Ірини Володимирівни (відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс» (відповідач 2), треті особи: ОСОБА_3 (третя особа 1), ОСОБА_4 (третя особа 2), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейніков Микола Володимирович (третя особа 3), в якому просив суд визнати недійсним з моменту укладення договір №GL3N017514 від 18.05.2020 р. про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Девелоп Фінанс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алейніковим М.В., зареєстрований в реєстрі №409, в частині відступлення права вимоги за договором поруки від 19.03.2008 р., укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.03.2008 р. між ОСОБА_3 та ВАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір №134/П/27/2008-840 на суму 198009,90 дол. США. В забезпечення виконання умов вказаного договору 19.03.2008 р. були укладені договори поруки з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Позивач вважає, що право ПАТ «КБ «Надра» на пред`явлення вимоги до поручителів сплило 13.10.2011 р., в зв`язку з чим договір поруки вважається припиненим.

18.05.2020 р. між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Девелоп Фінанс» укладено договір №GL3N017514 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги щодо кредитного договору та договорів поруки. Заборгованість ОСОБА_3 станом на 18.05.2020 р. становить 188014,14 дол. США (основний борг), 265203,52 дол. США (відсотки).

Позивач вважає, що відбулось відступлення права вимоги за боргом в неіснуючій сумі та за припиненим договором поруки.

Звертає увагу, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.12.2010 р. у справі №2-11480/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №134/П/27/2008-840 від 19.03.2008 р. станом на 01.03.2010 р. в розмірі 1868183,06 грн, з яких 1502797,02 грн - непогашений кредит, 174814,13 грн - відсотки, 32926,04 грн - пеня, 158209,91 грн - штраф.

Вказаними діями ВАТ «КБ «Надра» реалізувало право на дострокове пред`явлення вимоги, чим змінило строк виконання кредитного зобов`язання. В зв`язку з чим подальше нарахування відсотків неможливе.

Крім цього, ПАТ КБ «Надра» відступив право вимоги за договором №GL3N017514 ТОВ «Девелоп Фінанс», яке немає ліценції НБУ на здійснення фінансової послуги. Вважає, що укладений 18.05.2020 р. договір між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Девелоп Фінанс» є договором факторингу. З укладення вказаного договору відбулась заміна кредитодавця-банку, який є банківською установою, на іншу особу - ТОВ «Девелоп Фінанс», яка не відноситься до банківських установи та не може надати банківські послуги.

Внаслідок припинення поруки та відсутність заборгованості за договором, вважає договір №GL3N017514 від 18.05.2020 р. про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги недійсним в частині відступлення права вимоги за договором поруки від 19.03.2008 р., укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», що стало підставою для звернення до суду з позовом.

У відзиві на позов представник відповідача 2 заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що законодавством не встановлено підстав недійсності договору про відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Звертає увагу, що за умовами договору №134/П/27/2008-840 валютою кредиту є дол. США, а тому правомірним є відступлення права вимоги у вказаній валюті. Крім цього, ТОВ «Девелоп Фінанс» є фінансовою установою, які видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, в тому числі з надання послуг факторингу та фінансового кредиту. Вважає, що порука не припинила свою дію. (а.с. 200-202 т.1)

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що банк відступив право вимоги на підставі договору поруки, який є припиненим. На правовідносини між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Девелоп Фінанс» щодо укладення оспорюваного договору поширюються положення про договір купівлі-продажу, за яким набувач права вимоги має право вимогати виконання зобов`язання в розмірі та обсязі на момент укладення цього договору. Наголошує на тому, що порука є припиненою. (а.с. 228-237 т.1)

У відзиві на позов представник відповідача 1 заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не надали доказів виконання рішення суду у справі №2-11480/10 та виконання кредитного зобов`язання. Позивачем не доведено обставин недійсності договору про відступлення права вимоги. (а.с. 1-8 т.2)

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали за викладених у позовній заяві обставин, просили його задовольнити.

Представники відповідачів заперечили щодо задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_3 підтримала позов, просила його задовольнити.

Треті особи ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейніков Микола Володимирович в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись про день та час розгляду справи.

За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою судді від 25.06.2020 р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої Ірини Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання частково недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 10.09.2020 р. витребувано у приватного приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Алейніков Микола належним чином завірені копії нотаріальної справи, на підставі яких було посвідчено договір №GL3N017514 від 18.05.2020 року про відступлення права вимоги, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Девелоп Фінанс» за реєстровим №409.

Протокольною ухвалою суду від 10.09.2020 року було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом позов третьої особи ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої Ірини Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейніков Микола Володимирович про визнання частково недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, задоволено клопотання представника позивача та третьої особи 2 про перехід із розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження до її розгляду у загальному позовному провадженні із проведенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 29.03.2021 р. закрито підготовче провадження у цивільній справі №761/18669/20, призначено її судовий розгляд по суті.

Ухвалою суду від 11.082021 р. позовну заяву третьої особи ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої Ірини Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейніков Микола Володимирович про визнання частково недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, - залишено без розгляду.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19.03.2008 р. між ОСОБА_3 та ВАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір №134/П/27/2008-840, за яким позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності надано грошові кошти в розмірі 198009,90 дол. США. Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки - 12,59 % річних, кредит надається строком до 17.03.2023 р., комісія за розрахунки складає 1,7 % від суми виданих коштів. (а.с. 11-15 т.1)

19.03.2008 р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, за яким поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих зобов`язань, що випливають з кредитного договору №134/П/27/2008-840. (а.с.16-17 т.1)

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.12.2010 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва, у справі №2-11480/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №134/П/27/2008-840 від 19.03.2008 р. в розмірі 1868183,06 грн, судовий збір в розмірі 1700,00 грн, витрати на ІТЗ розгляду справи - 120,00 грн, а всього 1870003,06 грн. (а.с. 19-26 т.1)

18.05.2020 р. між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Девелоп Фінанс» укладено договір №GL3N017514 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, в тому числі щодо боржника ОСОБА_3 , поручителів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що випливають з кредитного договору №134/П/27/2008-840 від 19.03.2008 р. (а.с.27-37 т.1)

На а.с. 18 т.1- повідомлення про відступлення права вимоги адресоване ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 с. 512 ЦК України).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 513 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами під час укладання оспорюваного договору, було дотримано вимог цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинених правочинів, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами. Позивачем протягом розгляду справи не надано доказів того, що вказаний договір було укладений з порушенням вимог законодавства.

Щодо розмежування договору факторингу та відступлення права вимоги, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у Законі.

За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.

Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

За спірним договором відступлення права вимоги №GL3N017514 ПАТ КБ «Надра» відступив право вимоги ТОВ «Девелоп Фінанс», тобто у правовідносинах сторін відсутні елементи договору факторингу, оскільки не встановлено факту фінансування під відступлення права грошової вимоги, а встановлено факт набуття права вимоги ТОВ «Девелоп Фінанс» на підставі компенсації частини отриманого від права вимоги.

За оспорюваним договором, укладеним між відповідачами, було передано лише право вимоги за кредитним договором та договорами поруки. В даному випадку, ТОВ «Девелоп Фінанс» не стає новим кредитодавцем, не набуває права надавати фінансові послуги, а лише набуває статусу нового кредитора в зобов`язанні щодо стягнення коштів.

При цьому, відповідно до пункту 51 постанови Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16(провадження № 12-97гс18), в якій проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу, зазначено, що зі змісту статей 2, 512-518 ЦК України можна зробити висновок, що учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Крім цього, ТОВ «Девелоп Фінанс» є фінансовою установою та має ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію та розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. (203, 204 т.1)

Щодо обставин непогодження позивача з розміром суми заборгованості за кредитним договором, яке перейшло за договором від 18.05.2020 р. до ТОВ «Девелоп Фінанс».

За змістом ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

У матеріалах справи відсутні докази належного виконання зобов`язань позичальником або поручителями та сплати всієї суми боргу.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст.16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивач зазначав, що оскаржуваний договір відступлення права вимоги є недійсним, оскільки відступлення права вимоги може здійснюватися лише щодо дійсної вимоги.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок про те, що недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

У постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 926/1172/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18 вказано, що виходячи зі змісту статей 15, 16 ЦК України, підставою для захисту судом цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання або оспорення. Згідно з вимогами статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені укладенням спірного правочину. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору (див. постанови Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 639/4836/17).

Крім цього, суд звертає увагу, що обставини припинення поруки не можуть досліджуватись в рамках розгляду вказаної справи, а є окремим предметом та підставою позову. Судового рішення, яким встановлено факт припинення поруки ОСОБА_1 не надано.

Відтак, судом встановлено, що сторонами при укладенні оспорюваного правочину дотримані вимоги законодавства, а жодних доказів того, що укладеним правочином порушено права та законні інтереси позивача, не надано.

Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто укладені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом", зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа "Steel and others v. The United Kingdom").

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Таким чином, наведені позивачем обставини не можуть бути підставою для визнання оскаржуваного договору недійсним, а тому потрібно відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 16, 203, 204, 215, 512, 514, 516, 653, 627 ЦК України, ст.ст 12, 76, 77, 78, 79, 81, 89, 265 , 268, 273, 352, 354-355, п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої Ірини Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейніков Микола Володимирович про визнання частково недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 18.05.2020 року, укладеним між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Девелоп Фінанс».

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідачі: ПАТ КБ «Надра», адреса м.Київ, вул.С.Стрільців, 15.

ТОВ «Девелоп Фінанс», адреса: м.Київ, вул.Жилянська, 114, оф.6.

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейніков Микола Володимирович, адреса м.Київ, вул.Прорізна, 4, оф.28.

Повне рішення виготовлено 19.08.2021 р.

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов