Провадження № 2-з/761/1789/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року суддя Шевченківський районний суд міста Києва Осаулов А.А., розглянувши заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

встановив:

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулось до Шевченківського районного суду міста Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київскього міського нотаріального округу Копійка Віктор Вікторович, Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрації про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення, записів про державну реєстрацію права власності шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 , заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органом державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним у м. Києві та Севастополі державним адміністраціям акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно), а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 .

Заяву про забезпечення позову вмотивовано тим, що 05.08.2020 р. укладено договір про відступлення прав вимог, за яким ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги за кредитним договором №ПК/85/08-02 від 12.03.2008 р. щодо ОСОБА_1 . В зв`язку з невиконання зобов`язань за кредитним договором від 12.03.2008 р. рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2015 р. у справі №761/12826/14-ц стягнуто заборгованість. При цьому, рішення суду до теперішнього часу не виконано. Як стало відомо заявнику, ОСОБА_1 , знаючи про наявність непогашеної заборгованості за кредитним договором, 29.01.2013 р. подарував квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . Заявник вважає, що ОСОБА_1 , вчинив вказані дії з метою ухилення від виконання кредитного зобов`язання без наміру створення правових наслідків. З метою недопущення подальшого відчуження вказаної квартири, позивач звернувся до суду з вказаною заявою.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову з наведених у ній підстав, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Крім того, ч.3 ст.150 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше 2-х днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вимогами статті 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Згідно вимог п.4 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза не виконання та утруднення можливого рішення про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась із такою заявою, позовним вимогам.

Зі змісту заяви про забезпечення позову і матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» подало вказану заяву до подання позову саме до Шевченківського районного суду м.Києва.

Згідно заяви та доданих до неї матеріалів заявник ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» має намір звернутись до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення, записів про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 . Тобто, вбачається існування реального спору між сторонами, за вирішенням якого позивач має намір звернутись з позовом до суду. При цьому захід забезпечення у виді накладення арешту на квартиру, є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки вказане майно є безпосереднім предметом спору у справі.

Щодо вимоги заявника про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органом державної реєстрації прав, а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , то вона є необгрунтованою, оскільки накладення арешту на нерухоме майно є необхідним та достатнім засобом забезпечення майбутнього позову.

Зважаючи на майбутній предмет позовних вимог суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру підлягає задоволенню, оскільки невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача за захистом яких він звернувся до суду.

Оскільки, обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлюваної шкоди потенційному відповідачу, а також відсутність обставин визначених ч.3 ст.154 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч.4 ст.152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про забезпечення позову до подання позовної заяви,- задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2

Дані про стягувача:

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», , адреса реєстрації: м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2, оф. 205.

Дані про боржника:

ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 , АДРЕСА_1

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову 1 (один) рік.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 15-днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали суду про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов