Справа № 428/938/20
Провадження № 2-п/428/18/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі

головуючого судді Шубочкіної Т.В.

при секретарі Клименко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Подоляка О.О. в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14.04.2020 року у цивільній справі за позовом адвоката Шурхно К.А. в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Подоляка О.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 14.04.2020 року. В обгрунтування своєї заяви він вказував на те, що зазначене судове рішення було постановлене без участі ОСОБА_1 , докази належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи у справі відсутні, повідомлення або повістки йому на зазначену в позові адресу не надсилалися, так як і не надсилалося і саме заочне рішення. На його думку судове рішення було постановлене з порушенням матеріального права, так як було застосоване законодавство, яке не діяло на період порушення прав позивача, бо спірна перегородка була встановлена в 1993 році. Судом було порушено строк позовної давності. ОСОБА_1 про справу дізнався в березні 2021 року, у зв`язку з чим звернувся до адвоката за допомогою.

В судовому засіданні заявник адвокат Подоляка О.О. підтримав свою заяву та просив її задовольнити. ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час розгляду заяви був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Шурхно К.А. в судовому засіданні із заявою не погодилися, просили відмовити у перегляді заочного рішення.

Суд, дослідивши, матеріали цивільної справи, оцінивши в сукупності доводи сторін прийшов до наступного.

03.02.2020 року до Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшов позов адвоката Шурхно К.А. в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинення певних дій.

12.02.2020 року було відкрите провадження та розгляд справи був призначений у відкритому судовому засіданні на 13.03.2020 року. Ухвала та матеріали позову були направлені ОСОБА_1 за місцем його реєстрації на адресу: АДРЕСА_1 . Конверт повернувся до суду із поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Розгляд справи був призначений повторно на 14.04.2020 року і повістка на ім`я ОСОБА_1 , яка надіслана була на туж саме адресу, повернулася до суду із поміткою «дресат відсутній за вказаною адресою». За результатами розгляду позовної заяви 14.04.2020 року було ухвалене заочне рішення про задоволення позовних вимог і зобов`язано ОСОБА_1 здійснити демонтаж цегляної перегородки з металевими дверима в коридорі між дверима квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . Дане рішення було направлене ОСОБА_1 на вищезазначену адресу, але лист повернувся за закінченням строку зберігання (л.с.38).

Згідно ст.284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Статтею 285 ЦПК України передбачено, що у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це.

Відповідно до вимог ч.1 ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, в тому числі, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо особа не повідомила суду іншої адреси.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 про розгляд справи 13.03.2020 та 14.04.2020 року повідомлявся належним чином. Також, в матеріалах справи є підтвердження того, що йому направлялися як сама позовна заява, так і ухвали та заочне рішення суду.

За вказаних обставин, доводи відповідача про невручення відповідачу судових викликів є безпідставними та необґрунтованими, оскільки спростовуються судовими викликами, направленими на адресу відповідача завчасно, тому підстави для скасування заочного рішення відсутні.

Статтями 43, 49 ЦПК України визначено права та обов`язки учасників справи.

Відповідно до п.11 ч.3 ст.2, п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тобто, у суду були достатні підстави для ухвалення заочного рішення в справі.

Статтею 288 ЦПК України визначено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У відповідності зі ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року було зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що відповідач будучи повідомлений про день та час судового засідання не з`являвся в судові засідання, суд розглянув справу у відсутності відповідача та ухвалив заочне рішення.

Стаття 257 ЦК України передбачає загальний строк позовної давності у три роки. В той же час ст.267 ЦК України зазначає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною другою статті 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Отже, допоміжні (підсобні) приміщення, якими, зокрема, є сходові клітки, що призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, не підлягають приватизації, не можуть бути поділені та виділені власнику квартири у багатоквартирному житловому будинку.

Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року N 572, зі змінами, затвердженими постан овою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року N 45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків.

Дійсним предметом позову по цій справі є усунення перешкод у користуванні спільною власністю шляхом знесення цегляної перегородки та демонтажу встановлених у неї дверей.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статті 391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв`язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом (пункт 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав").

Тобто такий позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання порушення. Дана позиція висловлена у рішенні Верховного Суду України від 19.09.2018 року

по справі N 642/4911/2016-ц.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 заявив, що останній дійсно встановив самочинно перегородку, не надав суду дозвільні документи на переобладнання та згоди співвласників багатоквартирного будинку на встановлення цієї перегородки.

Крім того, як заявив адвокат Подоляка О.О. відповідач по справі ОСОБА_1 дізнався про справу із постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 17.02.2021 року. Після чого він звернувся до адвоката. Однак, слід зазначити, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 17.02.2021 року була винесена на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто за фактично повним виконанням рішення. Суд вважає, що про демонтаж перегородки, яка знаходиться біля дверей його квартири, ОСОБА_1 стало відомо 17.02.2021 року, тобто у день фактичного повного виконання рішення суду. Адвокат Подоляка О.О. не представив суду ніяких доказів того, що про зазначене рішення суду відповідачу стало відомо саме в березні 2021 року.

Виходячи з обставин, викладених вище, висновків суду про неявку відповідача в судове засідання без поважних причин, зловживання своїми процесуальними правами, недоведеності при подачі заяви про перегляд заочного рішення суду обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд не знаходить підстав для задоволення заяви представника відповідача та перегляду заочного рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 260-261, 280, 284-288, 353-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Подоляка О.О. в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14.04.2020 року у цивільній справі за позовом адвоката Шурхно К.А. в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає, однак відповідач вправі оскаржити заочне рішення суду в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали.

Суддя: Т. В. Шубочкіна