ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/239/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі судді Гусак О.С., розглянувши скаргу адвоката Мельника Олександра Сергійовича, подану від імені ОСОБА_1 , на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: акціонерне товариство "Універсал Банк",

в с т а н о в и в:

9 серпня 2021 року до суду надійшла скарга адвоката Мельника О.С. подана від імені ОСОБА_1 , на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: акціонерне товариство "Універсал Банк", здана до поштового відділення 5 серпня 2021 року.

В своїй скарзі заявник зазначає про те, що строк на оскарження бездіяльності державного виконаця вона не пропустила, оскільки постанов від 12 серпня 2013 року, 7 липня та 18 серпня 2015 року у виконавчому провадженні № 39267100 від відділу примусового виконання рішень управління забезпечення виконання примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не отримувала, про незнятий арешт в процесі здійснення виконавчих дій вона не знала і лише згодом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, дізналась, що в межах зазначеного виконавчого провадження було знято арешти та не внесено відомості до реєстру. Виконавче провадження, в рамках якого на майно скаржника було накладено арешт, завершене, а в постанові про повернення виконавчого документа не зазначено даних про зняття арешту з майна боржника. Про знищення матеріалів виконавчого провадження вона дізналась 9 липня 2021 року. Оскільки на її думку, бездіяльність виконавця, посадових осіб органів ДВС є триваючим правопорушенням, то перебіг строку на її оскарження автоматично відкладається.

Відповідно до 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом із тим, згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 6, відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62), «Воловік проти України» від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03.

У Рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03 ЄСПЛ зазначено: «Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

Як зазначає заявник у скарзі, про незнятий арешт в процесі здійснення виконавчих дій вона не знала і лише згодом через Державний реєстр речових прав на нерухоме майно вона дізналась що не було знято арешти.

Однак, ОСОБА_1 , у скарзі конкретно не зазначає, коли вона дізналась про вказані відомості.

Про знищення матеріалів виконавчого провадження вона дізналась 9 липня 2021 року із листа відділу відділу примусового виконання рішень управління забезпечення виконання примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Таким чином, з моменту коли особа дізналась про знищення матеріалів виконавчого провадження (9 липня 2021 року), вона вже знала і про відомості, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тобто, станом на 9 липня 2021 року ОСОБА_1 вже було відомо про порушене на її думку право.

Однак, з моменту порушення державним виконацем її прав (9 липня 2021 року) та звернення до суду (5 серпня 2021 року) пройшов майже місяць.

Зі скаргою на бездіяльність державного виконавця вона звернулася до суду 5 серпня 2021 року, вже із пропуском встановленого ст. 447 ЦПК України строку.

Клопотання про поновлення строку на звернення до суду з відповідною скаргою заявник не подала, поважних причин пропуску не навела.

Доводи заявника про те, що бездіяльність виконавця є триваючим правопорушенням суд до уваги не бере, оскільки бездіяльність виконавця щодо незняття арешту з майна не можна вважати триваючим правопорушенням. Крім того, у скарзі заявник зазначає, що відповідні постанови про звільнення майна боржника з-під арешту були постановлені державним виконавцем ще 7 липня 2015 року.

Враховуючи наведене, скарга ОСОБА_2 , подана від імені ОСОБА_1 , на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: акціонерне товариство "Універсал Банк", підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 126, 127, 353, 354, 447, 449 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Скаргу адвоката Мельника Олександра Сергійовича, подану від імені ОСОБА_1 , на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: акціонерне товариство "Універсал Банк", залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.С. Гусак