Житомирський апеляційний суд
Справа №289/252/21 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 63 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Лісової Т.С.

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2021 року, постановлену під головуванням судді Сіренко Н.С.

у цивільній справі №289/252/21 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Макарівської квартирно-експлуатаційної частини (району) Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог: Міністерство оборони України про виплату грошової компенсації за неотримане житло, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив зобов`язати відповідачів виплатити на його користь як учаснику бойових дій АТО, інваліду війни ІІІ групи, грошову компенсацію за неотримане житло згідно встановленої законодавством України формулою проведення компенсації, з урахуванням коефіцієнту місцевості Житомирської області. В обґрунтування поданого позову позивач зазначав, що 25.05.1994 року він призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 , у подальшому згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 16.04.1996 №86 з позивачем був підписаний контракт і останній був зарахований на військову службу по контракту.
Позивач вказував, що у період з 15.12.2014 року по 05.03.2015 року виконував завдання в зоні проведення АТО в Донецькій області, приймав участь у бойових діях, де отримав поранення та отримав статус учасника бойових дій, а 03.04.2018 року він отримав статус інваліда війни ІІІ групи.
Згідно протоколу №129 засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 30.11.2015 року позивача та його сім`ю складом три особи зараховано на квартирний облік у в/ч НОМЕР_1 в загальну чергу та першочергове отримання житла (двокімнатної квартири), а 27.04.2018 року згідно протоколу №168 засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 внесені зміни до облікової справи ОСОБА_1 , як інваліда війни ІІІ групи, у зв`язку із набуттям права на пільги позачергового отримання житла.
Крім того вказував, що упродовж 2020 року він неодноразово звертався до командування військової частини, Макарівської КЕЧ (району) з приводу отримання належного йому житла або виплати грошової компенсації, але кожний раз отримував відмову. На думку заявника, вказана бездіяльність щодо ненадання житла або грошової компенсації є незаконною, протиправною, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Цією ж ухвалою роз`яснено позивачу, що заявлений позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та може бути поданий до Житомирського окружного адміністративного суду.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким матеріали справи направити до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі. На думку апелянта, ухвала судді суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року, постановою Сьомого апеляційного суду від 30.11.2020 року йому відмовлено у прийнятті аналогічної позовної заяви у порядку адміністративного судочинства, роз`яснено порядок звернення до суду в порядку цивільного судочинства. Вказані судові рішення набрали законної сили і тому позивач звернувся до Радомишльського районного суду в порядку цивільного судочинства.За приписами ст.ст.2,30 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.18,32 Цивільного процесуального кодексу України не допускаються спори між судами щодо підсудності та підвідомчості. Згідно з п.9 ст.129 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для виконання всіма органами державної влади… На думку апелянта, вказані норми законодавства України залишилися поза увагою суду першої інстанції. Крім того вказує, що він не отримав належного житла упродовж 2 років - з 2018 року, з часу набуття статуту інваліда війни, а також грошової компенсації, хоча має вислугу понад 25 років, приймав участь у бойових діях, є інвалідом війни 3 групи. Натомість, ряд військовослужбовців, які були поставлені на облік, як такі, що потребують поліпшення житлових умов, у першочерговій черзі, отримали таку грошову компенсацію за неотримане житло, хоча не мають статусу інваліда війни.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Позивач, мотивуючи позов приписами Конституції України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Порядку, фактично оскаржив бездіяльність відповідачів щодо ненадання йому, як особі з інвалідністю ІІІ групи з числа учасників бойових дій, як військовослужбовцю, який має вислугу 20 і більше років, грошової компенсації за належне йому для отримання житло.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службовою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Наведені норми права прямо передбачають, що військова служба належить до служби публічної.

За наведених обставин суд першої інстанції вважав, що даний спір підвідомчий адміністративному судові, оскільки спірні правовідносини пов`язані із проходженням позивачем публічної служби.

Разом з тим, суд, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі не звернув уваги на те, що позивач вже звертався із таким позовом до адміністративного суду.

Проте, хвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року, залишеною в силі постановою Сьомого апеляційного суду від 30.11.2020 року йому відмовлено у відкритті провадження у справі та у порядку адміністративного судочинства та роз`яснено про звернення до суду в порядку цивільного судочинства (а.с.52-56).
У Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі 569/5553/17 від 30 січня 2019 року зазначено наступне.
«Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення позивача до суду з указаним позовом спрямоване на відновлення його права на працю внаслідок порушення, на думку ОСОБА_3, відповідачем порядку прийому на роботу, на захист якого спрямовані засоби та норми, визначені саме цивільним (трудовим) і цивільним процесуальним законодавством.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, помилково вважав спір між сторонами публічно-правовим, пов`язаним з оскарженням рішення суб`єкта владних повноважень, у зв`язку із чим необґрунтовано відмовив позивачу у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України (у редакції, яка була чинною на час вчинення відповідної процесуальної дії).
Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Крім того, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у відкритті провадження не врахували наявних у матеріалах справи ухвал Рівненського окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року та Рівненського міського суду Рівненської області від 21 червня 2017 року про закриття провадження в аналогічній справі за адміністративним позовом ОСОБА_3, з огляду на те, що її не належить розглядати в порядку КАС України. Тим самим поставили під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту».
Тобто, в даному випадку слідує, що за умови попереднього звернення ОСОБА_1 з аналогічним позовом до адміністративного суду і відмови цим судом у відкритті провадження у справі з мотивів порушення правил юрисдикції, відмова у відкритті провадження в даній справі буде суперечити гарантованому Конвенцією праву позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту. Проте, суд на це уваги не звернув.
За наведених обставин та відповідно до положень п.3 ч.1 ст.379 ЦПК, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст.258,259,367,374,379,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2021 року скасувати.

Направити справу за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Макарівської квартирно-експлуатаційної частини (району) Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог: Міністерство оборони України про виплату грошової компенсації за неотримане житло до того ж суду для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 14.04.2021 року.