Справа № 307/2906/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 травня 2019 року, ухваленого суддею Чопик В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Грушівської сільської ради, Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації, Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», треті особи: приватний нотаріус Васко Михайло Іштванович, приватний нотаріус Гунда Анжеліка Михайлівна, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації, визнання недійсним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на прав власності на земельну ділянку, визнання недійсним в частині договору іпотеки та виключення запису з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна,-

встановив:

у жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Тячівського районного суду з даним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору дарування від 04.07.1980 р., її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подарували їй жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 . До укладення даного договору та після вона постійно проживала з своїми батьками, поки не вийшла заміж, а тому вважається такою, що прийняла подароване майно та набула на нього право власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько - ОСОБА_3 помер, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати - ОСОБА_5 , і тільки після її смерті під час вирішення спадкових питань стало відомо про те, що 08.04.2004 року виконком Грушівської сільської ради прийняв рішення № 30 про оформлення за батьком - ОСОБА_3 права власності на згаданий будинок та 04.06.2004 р. видав ОСОБА_3 Свідоцтво про право власності на дане нерухоме майно.

За договором дарування від 16.06.2004р., ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 даний будинок АДРЕСА_1 , який останній 25.06.2004р. зареєстрував його за собою у БТІ на праві власності.

Оскільки вона з 04.07.1980 р. являється власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , то її батько не мав права на його відчуження. Грушівська сільська рада прийняла незаконне рішення про оформлення права власності та видачу ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на спірний будинок.

Крім того, на час укладання Договору дарування від 16.06.2004 року її батько - ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з мамою - ОСОБА_4 , а тому у силу ч. 3 ст. 65 СК України повинна була бути письмова згода матері на укладення такого договору, однак такої не було.

Вказує, що вона прийняла подароване їй майно і окрім того вона сама допомагала батькам будувати оспорюваний будинок, а після отримання в дар перебудувала його. Укладений у 1980р. Договір дарування не був скасований, а тому у 2004р. Грушівська сільська рада не мала права повторно визнавати за ОСОБА_3 право власності на будинок АДРЕСА_1 і останній не вправі був його дарувати.

Щодо визнання недійсним та скасування рішення 23 сесії 5 скликання № 164 Грушівської сільської ради від 19.06.2009 року та державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 441811 від 21.09.2009 року, то у договорі дарування міститься інформація про те, що її батьки відчужують належний їм будинок та набувачу будинку надається у користування присадибна земельна ділянка на якій розташований будинок, розміром 0,13 га.

Отже, при укладенні Договору дарування від 04.07.1980 року до неї як до набувача будинку перейшло належне батькам право користування земельною ділянкою на якій розташований спірний будинок.

Також стверджує, що договір іпотеки наступної черги порушує її права та інтереси, оскільки вона являється законним і єдиним власником предметів іпотеки, які внаслідок незаконних та неправомірних дій Грушівської сільської ради, батька ОСОБА_3 та ОСОБА_2 створили ланцюг договорів починаючи з рішення Грушівської сільської ради і закінчуючи договором іпотеки наступної черги, спрямованих на позбавлення її права власності.

Таким чином стверджує, що і договір іпотеки наступної черги № 120.22-02/2011- ДІ01 від 10.10.2011 р. зареєстрований в реєстрі № 3409 укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «ВТБ Банк» в частині передачі в іпотеку житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки під цим будинком площею 0,1456 га, кадастровий номер :03:006:0026 порушують її права та інтереси, а тому повинні бути визнанні не дійсними.

Посилаючись на викладене просила суд: 1) визнати недійсним Свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Грушівської сільської ради 04.06.2004 р. на підставі рішення виконкому Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 30 від 08.04.2014 р.; 2) скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке зареєстроване у Тячівському державному підприємстві технічної інвентаризації 04.06.2004 р. у реєстровій книзі № 02, за реєстровим № 207; 3) визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 16.06.2004 р., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Баско М.І., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; 4) скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , проведену на підставі укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору дарування житлового будинку від 16.06.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Баско М.І.; 5) визнати недійсним та скасувати рішення 23 сесії 5 скликання № 164 Грушівської сільської ради від 19.06.2009 р. та державний акт на право призваної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 441811 від 21.09.2009 р.; 6) визнати недійсним договір іпотеки наступної черги № 120.22- 02/2011-ДІ01 від 10.10.2011 р. зареєстрований в реєстрі № 3409 укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «ВТБ Банк» в частині передачі в іпотеку житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки під цим будинком площею 0,1456 га, кадастровий номер :03:006:0026, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та виключити запис з державного реєстру іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Рішенням Тячівського районного суду від 07 травня 2019 року позов задоволено.

ПАТ «ВТБ Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивує тим, що згідно ст.227 ЦК УРСР договір дарування на ім`я позивача підлягав реєстрації у виконкомі місцевої ради. Вважає, що станом на 04.07.1980 року законодавством був встановлений обов`язок здійснити державну реєстрацію договору дарування та реєстрацію права власності, чого позивачем зроблено не було. Звертає увагу на те, що позивачу було подаровано будинок площею 32 кв.м., а вже ОСОБА_2 подаровано будинок площею 108,6 кв.м., тобто це зовсім різні об`єкти нерухомості. Позивачем не доведено, що саме нею здійснено добудова та покращення будинку, що призвело до збільшення житлової площі. Також вказує, що при укладенні договору іпотеки сторони досягли згоди з усіх істотних умов, а тому підстав для визнання недійсним договору іпотеки немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, з огляду на наступні підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що батьки позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб 18.09.1947 (Т.1 а.с.11).

Відповідно до довідки Грушівської сілької ради №1241 від 04.02.2016 року, згідно запису погосподаської книги Грушівської сілької ради в період з 1957 року по 1978 рік подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 побудували житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 . (Т.1 а.с.18).

Довідкою про право особистої власності робітника або службовця на жилий будинок, що видається у зв`язку з відчуженням будинку або його частини стверджено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно записів в погосподарській книзі виконавчого комітету сільської ради депутатів трудящихся за №1010, належить на праві особистої власності житловий будинок, який розташований на земельній ділянці присадибного фонду колгоспу ім. XXII з`їзду КПРС с. Грушево розміром 0,13 га., що знаходиться в АДРЕСА_1 . (Т.1 а.с.14).

Згідно цієї ж довідки будинок: дерев`яний, критий залізом, фундамент бетонний, розмір жилої площі 32 кв.м. побудований в 1957 року, та до будинку примикають сарай, дроварня.

Договором дарування від 04.07.1980 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подарували вказаний будинок із вище вказаною характеристикою, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,13 га. в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (Т.1 а.с.12-13, 76-78).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 10.05.2006 року, а ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 28.04.2005 року.

Разом з цим встановлено, що рішенням виконкому Грушівської сільської ради №30 від 08 квітня 2004 року оформлено право власності на житловий будинок в цілому, який знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (Т.1 а.с.126).

На підставі вказаного рішення виконкомом Грушівської сільської ради видано свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 04 червня 2004 року, яке посвідчує, що житловий будинок з надвірними спорудами розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 (Т.1 а.с.127, Т.2 а.с.219).

З інвентаризаційної справи на спірний будинок, зокрема, ескізу (технічний опис), абрису (технічний опис допоміжних будівель), довідки - характеристики (Т.2 а.с.38, 39, 41, 47-50, 58, 62), вбачається, що площа спірного будинку становить 108,60 кв.м., а стіни побудовано, як із дерева, так і з цегли.

Договором дарування від 16.06.2004 року ОСОБА_3 подарував будинок площею 108,6 кв. м., загальною площею 193,6 кв.м., розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці норми якої не встановлено, ОСОБА_2 (Т.1 а.с.17). Під час укладення вказаного договору дарування дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_4 дала нотаріально посвідчену згоду на відчуження будинку (Т.2 а.с.144), що спростовується твердження позивача про протилежне та недотримання приписів ч. 3 ст. 65 СК України.

Згідно рішення 23 сесії 5 скликання Грушівської сільської ради №164 від 19.06.2009 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.15 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 .(Т.1 а.с.22).

На підставі даного рішення ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1456 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в АДРЕСА_1 . (Т.1 а.с.21).

Відповідно до іпотечного договору наступної черги №120.22-02/2011-ДІ01 від 10.10.2011 року ОСОБА_2 передав ПАТ «ВТБ Банк» в іпотеку спірний житловий будинок загальною площею 193,60 кв.м. та земельну ділянку площею 0,1456 га, що знаходяться в АДРЕСА_1 .(Т.1 а.с.57-59).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що після 04.07.1980 року одноосібним власником спірного будинку стала позивачка, а тому ОСОБА_2 не вправі був оформляти такий будинок на себе. Всі інші наступні дії з будинком та земельною ділянкою, в тому числі й укладення іпотечного договору також є незаконним, оскільки порушують право власності позивачки.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на те, що він ґрунтується на нормах матеріального права та узгоджується з наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що договір дарування від 04.07.1980 року не відповідає приписам ст. 227 ЦК УРСР, оскільки даною нормою передбачена лише необхідність реєстрації договору дарування у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. У вказаному договорі міститься запис про здійснення такої реєстрації у виконкомі Грушівської сільської Ради за №24, а отже приписи даної норми при посвідченні такого договору дарування дотримані.

Щодо посилання апелянта на Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, то даною Інструкцією передбачена реєстрація домоволодінь, що знаходяться на території міст чи селищ міського типу. Водночас, спірний будинок знаходиться (знаходився в той час) на території населеного пункту с. Грушево, Тячівського району який є селом, а отже, вимоги вказаної Інструкції на нього не поширюються. Апеляційний суд констатує, що законодавством станом на 04.07.1980 року не було передбачено обов`язкової реєстрації права власності на домоволодіння у населеному пункті сільського типу. Доводи апеляційної скарги про протилежне ґрунтуються на неправильному розумінні та тлумаченні норм права та підлягають відхиленню.

Загалом колегія судді констатує, що договір дарування від 04.07.1980 року укладено з дотриманням вимог чинного на той час законодавства, а тому він породжує відповідні правові наслідки та підтверджує набуття позивачем права власності на спірний будинок.

З приводу посилання апелянта на невідповідність площ будинку зазначених у договорах дарування апеляційний суд зазначає наступне.

Так у договорі дарування від 04.07.1980 року зазначено, що житлова площа будинку становить 32 кв.м. Натомість з інвентарної справи станом на момент оформлення права власності за ОСОБА_3 вбачається, що житлова площа спірного будинку становить 108,60 кв.м. Тобто дійсно наявна значна різниця у якісних характеристиках домоволодіння, що свідчить про те, що була здійснена певна перебудова (добудова) спірного домоволодіння. При цьому з матеріалів інвентарної справи на будинок неможливо встановити ким саме та коли саме було здійснено таку перебудову (добудову).

Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції матеріали справи не місять доказів того, що після отримання будинку у дар позивачка знесла його чи надала згоду ОСОБА_3 на будівництво нового будинку чи перебудову старого. Зважаючи на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме позивачкою здійснено добудову (перебудову) спірного будинку, внаслідок чого збільшилася його площа. Такий висновок суду ґрунтується на приписах ст. 86 ЦК УРСР, відповідно до якої лише власнику належить право на вчинення будь-яких юридично значимих дій щодо належного йому майна. Отже, здійснювати перебудову спірного будинку вправі була лише позивачка чи за її дорученням інша особа. Посилання апелянта на недоведеність позивачкою факту здійснення перебудови будинку саме нею є помилковим, оскільки власник не зобов`язаний доводи, що певні дії, внаслідок яких змінилися якісні характеристики належного йому майна, вчинені саме ним, позаяк це є виключно його правом. За відсутності доказів протилежного, слід виходити з того, що такі дії вчинені саме власником майна. Отже, саме на особу, яка заперечує такі обставини, покладено обов`язок доводити про протилежне, чого відповідачами не зроблено. Таким чином зазначені доводи апеляційної скарги також підлягають відхиленню.

З метою з`ясування обставин наведених в апеляційній скарзі з приводу того, що за своїми характеристиками домоволодіння 1980 та 2004 років є різними об`єктами нерухомості. Апеляційний суд ухвалою від 11.12.2019 року призначив у справі судову будівельно-технічну експертизу домоволодіння за АДРЕСА_1 . З висновку експертного від 20 листопада 2020 року за № 426/09-20 вбачається, що житловий будинок 1957 року забудови, житловою площею 32 кв.м., внаслідок добудови, перебудови, реконструкції тощо, є складовою частиною житлового будинку 1980/89 роки забудови, житловою площею 108,6 кв.м., що за адресою АДРЕСА_1 , Т.3, а.с. 77-82-93 .

Виходячи з встановленого, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 було подаровано 16.06.2004 року житловий будинок, який є одним і тим же об`єктом нерухомості з подальшою добудовою, перебудовою, реконструкцією тощо, власником якого з 04.07.1980 року являється ОСОБА_1 , так-як тільки власник наділений правом здійснювати відносно своєї нерухомості добудову, перебудову, реконструкцію, та інше покращення технічних характеристик своєї власності.

Щодо посилання апелянта на те, що сторони іпотечного договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов, то слід зазначити, що це не є перешкодою для оспорення договору іпотеки особою, яка являється дійсним власником майна, з підстав порушення її права власності.

Таким чином, перевіривши дану апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що вона, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із проведенням експертизи, п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України. Згідно вимог ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

На виконання рахунку № 426/1 від 12.06.2020 року наданого судовим експертом Колчар В.Д., 18.06.2020 року ОСОБА_1 сплатила суму 19 785,90 гривень за проведення судової експертизи, що стверджується квитанцією за № 17, Т.3, а.с. 69, 74. Тому, на виконання вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» підлягає стягненню сума 19 785,90 гривень на користь ОСОБА_1 за понесення судових витрат пов`язаних з розглядом справи на проведення експертизи.

Враховуючи зазначене та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 07 травня 2019 року, залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_1 19 785,90 гривень судових витрат за проведення судової експертизи.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 19 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: