Справа № 461/663/17 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/164/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:44
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П., суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Івасюти М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 06 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна казначейська служба України) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання Головного територіального управління у Львівській області, відділу примусового виконання рішень територіального управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Львівській області вчинити певні дії, в кінцевій редакції позовних вимог якого просив стягнути з відповідача на його користь 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 5 723 грн. 06 коп. матеріальної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач починаючи з лютого 2013 року змушений відстоювати свою правову позицію у судах різних істанцій щодо протизаконних довготривалих пасивних діянь відповідача, направлених на ігнорування виплати існуючої заборгованості, як надбавки до пенсії позивача, що (на твердження позивача) і стало причиною того, що він, відчуваючи фізичні страждання, часто хворіє і знаходиться на обліку в Червоноградській ЦМЛ та змушений постійно звертатись за медичною допомогою, проходити амбулаторне і курортне стаціонарне лікування (а.с. 1-8, 158-160).

Оскаржуваним рішенням на клопотання ОСОБА_1 (а.с. 162-зворот) його позовні вимоги до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання Головного територіального управління у Львівській області та відділу примусового виконання рішень територіального управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Львівській області вчинити певні дії залишено без розгляду.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 204-208).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, «або скасувати судове рішення … і направити справу для повторного розгляду до Галицького районного суду м. Львова», покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт апеляційну скаргу просить розглядати «в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами» (а.с. 216-224).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необгрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необгрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди міститься роз`яснення про те, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а у пункті 19 наведено перелік документів та доказів, на підставі яких визначається розмір компенсації (відшкодування) витрат на медичну та соціальну допомогу, що пов`язана з заподіянням шкоди.

В той же час, жодного документу та доказу, перелік яких наведено у пункті 19 вищезгаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, а також розрахунку в обґрунтування позовної вимоги про стягнення з Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області на користь позивача 5 723 грн. 06 коп. на відшкодування матеріальної шкоди останнім до суду подано не було.

Відтак, у суду були відсутніми будь-які правові підстави для задоволення цієї позовної вимоги, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині до уваги прийматися не можуть.

У відповідності до роз`яснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3) і розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (зокрема, стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану п.9).

З урахуванням доводів сторін спору та матеріалів справи в їх сукупності колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність позивачем факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань зі сторони Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, її доводи фактично повторюють доводи, які наведені у позовній заяві і яким суд в оскаржуваному рішення дав належну оцінку.

В той же час, в доводах апеляційної скарги не зазначено, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та/чи докази, які мають значення для справи, судом встановлені, досліджені чи оцінені неповно та (або) неправильно) та які саме нові обставини та (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 06 листопада 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 19 квітня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.