Номер провадження: 22-ц/813/3335/21
Номер справи місцевого суду: 521/5923/14-ц
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перевертуна Олександра Дмитровича про визнання довіреності недійсною, про витребування майна з чужого незаконного володіння, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Целуха А.П. 30 листопада 2017 року у м. Одеса, -

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перевертуна О.Д. про визнання довіреності недійсною, про витребування майна з чужого незаконного володіння (т. 1 а.с. 3-4).

В обґрунтування позову посилався на те, що 08 квітня 2013 року позивач передав легковий автомобіль марки HYUNDAI ACCENT у строкове платне користування ОСОБА_3 , про що між ними було укладено письмовий договір прокату. Через певний період часу позивачу стало відомо, що автомобіль був знятий з обліку та зареєстрований за ОСОБА_4 . З цього приводу він звернувся до поліції з відповідною заявою, було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні. З матеріалів кримінального провадження позивачу стало відомо, що 10 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю. було посвідчено довіреність, за якою позивач уповноважив громадянина ОСОБА_3 представляти його інтереси в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування з всіх питань, пов`язаних із експлуатацією та відчуженням належного ОСОБА_1 автомобілю марки HYUNDAI ACCENT. Насправді, громадянина ОСОБА_3 позивач не знає та ніколи не бачив, вказану довіреність позивач не підписував, у нотаріуса ОСОБА_5 позивач ніколи не був, підпис у довіреності не його. На підставі вказаної довіреності, належний позивачу автомобіль був знятий з обліку та у подальшому зареєстрований за громадянкою ОСОБА_4 16 квітня 2013 року, на ім`я ОСОБА_4 РЕВ-2 УДАІ ГУМВС України в Одеській області видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 . Таким чином, позивач вважав, що вищевказана довіреність є недійсною в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 203 ЦК України, у зв`язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення (т. 1 а.с. 228-233).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що він не уповноважував ОСОБА_3 представляти його інтереси в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування з питань, пов`язаних із експлуатацією та відчуженням належного ОСОБА_1 автомобіля. Довіреність на ім`я ОСОБА_3 апелянт не видавав, не підписував, та приватного нотаріуса Перевертуна О.Ю. не знає (т. 2 а.с. 1-5).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи оскаржуване судове рішення про відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем під час судового розгляду справи не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які свідчать про те, що довіреність від 10 квітня 2013 р. є недійсною, та, відповідно, відсутні підстави для витребування майна з чужого незаконного володіння.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого РЕВ-1 УДАІ ГУМВС України в Одеській області 07 вересня 2012 року ОСОБА_1 належав легковий автомобіль марки HYUNDAI модель ACCENT, кузов НОМЕР_3 , 2012 року випуску. 08 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір № 063-2013 прокату легкового автомобіля марки HYUNDAI модель ACCENT, кузов НОМЕР_3 , 2012 року випуску.

Як вбачається з довіреності від 10 квітня 2013р., посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю., ОСОБА_1 , в силу досягнення попередньої усної домовленості та на підставі усного договору з представником, цією довіреністю уповноважив гр. ОСОБА_3 бути його представником у відповідних органах Державтоінспекції, Міністерстві транспорту, нотаріальних конторах, на митниці або в будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією та відчуженням належного позивачу на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , виданого РЕВ-І УДАІ ГУ МВС України в Одеській обл., 07 вересня 2012 року, автомобіль марки HYUNDAI, модель ACCENT, 2012 року випуску, кузов/шасі № НОМЕР_3 , тип ТЗ легковий, реєстраційний державний номер НОМЕР_4 . Для цього надав представнику право: попередньо узгоджувати всі процедурні питання, керувати згаданим автомобілем, представляти інтереси позивача в органах нотаріату (з питання продажу) комісійних магазинах, в тому числі одержати транзитні номери якщо буде потреба, подавати та одержувати необхідні довідки, документи, включаючи заяви, дублікат реєстраційного документу у випадку його втрати, зняти автомобіль з обліку, укладати від його імені договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем, визначаючи на власний розсуд ціну та інші умови, одержувати належні йому за цими договорами грошові суми, укладати договори обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, отримати поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності, у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам під час керування автомобілем як джерелом підвищеної небезпеки, укладати, як в тому буде необхідність, від мого імені угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми в розмірах, згідно із калькуляціями, актами експертними висновками, або за домовленістю, сплачувати транспортні податки, а також виконувати всі інші юридично значені дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності. За цією довіреністю представник користується правом: подання та підпису всіх документів, необхідних для виконання наданих цією довіреністю повноважень, включаючи позовні та інші заяви, подавати скарги тощо.

На підставі вказаної довіреності, ОСОБА_3 відчужив спірний транспортний засіб марки HYUNDAI модель ACCENT, кузов НОМЕР_3 , 2012 року випуску, на користь ОСОБА_4 .

Так, 13 квітня 2013 року транспортний засіб марки HYUNDAI модель ACCENT, кузов НОМЕР_3 , 2012 року випуску було перереєстровано, згідно довідки рахунку № НОМЕР_5 від 13 квітня 2013 року, на ім`я відповідача ОСОБА_4 , яка відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 19 вересня 2015 року змінила прізвище на « ОСОБА_6 » .

У позовній заяві, а також у апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначав, що він не уповноважував ОСОБА_3 представляти його інтереси в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування з питань, пов`язаних із експлуатацією та відчуженням належного позивачу автомобіля, довіреність на ім`я ОСОБА_3 він не видавав, не підписував, та із приватним нотаріусом Перевертун О.Ю. не знайомий.

Оскільки вказані обставини могли бути доведені чи спростовані шляхом проведення експертизи, ОСОБА_1 просив призначити у справі судову-почеркознавчу експертизу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року призначено у справі судову-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи Одеський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення якої поставлено питання:

- чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 та напис « ОСОБА_7 » у графі «підпис» довіреності на право керування та розпорядження легковим автомобілем HYUNDAI модель ACCENT, кузов НОМЕР_3 , 2012 року випуску, виданої ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 та посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Д. 10 квітня 2013 року, реєстровий № 160, ОСОБА_1 або іншою особою?

30 жовтня 2020 року до суду апеляційної інстанції надійшов Висновок експерта №20-229 від 21 жовтня 2020 року, згідно якого експерт дійшов висновку, що підпис від імені ОСОБА_1 та напис « ОСОБА_7 » у графі «підпис» довіреності на право керування та розпорядження легковим автомобілем HYUNDAI модель ACCENT, кузов НОМЕР_3 , 2012 року випуску, виданої ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 та посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Д. 10 квітня 2013 року, реєстровий № 160, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Вказаний Висновок експерта №20-229 від 21 жовтня 2020 року не був спростований відповідачами у ході розгляді справи судом апеляційної інстанції.

Крім того, факт не підписання позивачем довіреності від 10 квітня 2013 року підтверджується показаннями допитаного у судовому засіданні судом першої інстанції у якості свідка позивача ОСОБА_1 , який засвідчив, що 10 квітня 2013 року знаходився у м. Одесі, та проводив час разом з друзями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

У свою чергу, допитані у судовому засіданні судом першої інстанції свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засвідчили, що 10 квітня 2013 року знаходились у м. Одесі разом із ОСОБА_1 на протязі усього дня.

Сутність та правова природа загально-цивільного представництва регламентована положеннями глави 17 ЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

За ч.3 ст. 244 ЦК України, довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність є одностороннім правочином, оскільки для виникнення, припинення або зміни цивільних прав і обов`язків достатньо волевиявлення однієї сторони. Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, представницьких правовідносин, та в силу ст. 1003 ЦК України підтверджує укладення договору доручення.

Вольова спрямованість правочину характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи, що реалізується через відповідну об`єктивно виражену форму виявлення (складання заповіту, прийняття спадщини, складання довіреності, підписання договору тощо). У правочині зовнішнє волевиявлення має бути адекватним внутрішній волі особи. Воля особи має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку. Тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії (вчинки) особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням обставин, встановлених Висновком експерта №20-229 від 21 жовтня 2020 року, а також враховуючи показання свідків, допитаних судом першої інстанції, колегія суддів вважає доречними доводи позивача щодо не підписання останнім довіреності на право керування та розпорядження легковим автомобілем HYUNDAI модель ACCENT, кузов НОМЕР_3 , 2012 року випуску, виданої ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 та посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Д. 10 квітня 2013 року.

Отже, враховуючи, що довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Д. 10 квітня 2013 року, видана від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , не підписувалась позивачем, тому вказане не відповідало внутрішній волі ОСОБА_1 на вчинення цього правочину (на видачу такої довіреності), відповідно, даний правочин будь-якої юридичної сили не має, тому вказана довіреність підлягає визнанню недійсною, і позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно, нечинним є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - легкового автомобілю HYUNDAI модель ACCENT, кузов НОМЕР_3 , 2012 року випуску, серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_4 .

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, то колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Враховуючи те, що доказами, наявними у матеріалах справи встановлено, що довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Д. 10 квітня 2013 року, видана від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , є недійсною, то колегія суддів доходить до висновку про наявність правових підстав для витребування майна - легкового автомобіля HYUNDAI модель ACCENT, кузов НОМЕР_3 , 2012 року випуску, належного ОСОБА_1 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 .

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Також, на підставі положень ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в рівних частках, підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, що складаються із 1 298, 50 гривень судового збору за подання позовної заяви, 6 276, 10 гривень за проведення експертизи,1 096, 20 гривень за подання апеляційної скарги, а всього у сумі 8 670, 80 гривень.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перевертуна Олександра Дмитровича про визнання довіреності недійсною, про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Визнати недійсною довіреність, видану ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 на право керування та розпорядження легковим автомобілем HYUNDAI модель ACCENT, кузов НОМЕР_3 , 2012 року випуску, від 10 квітня 2013 року, реєстровий № 160, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном Олександром Дмитровичем.

Витребувати у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 легковий автомобіль HYUNDAI модель ACCENT, кузов НОМЕР_3 , 2012 року випуску.

Визнати нечинним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - легкового автомобілю HYUNDAI модель ACCENT, кузов НОМЕР_3 , 2012 року випуску, серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках, на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в розмірі 8 670, 80 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 12 квітня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе