Номер провадження: 22-ц/813/6235/21
Номер справи місцевого суду: 501/3913/19
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/3913/19

Номер провадження: 22-ц/813/6235/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя - доповідач),

- суддів - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі - 1) Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яке є правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», 2) державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергій Васильович,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке є правонаступником акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалене у складі судді Пушкарського Д. В. о 10 годині 29 хвилині 03 грудня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В. від 14.06.2019 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 47371622, яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк»; 2) скасувати запис №32016315 від 12.06.2019 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , внесений на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 47371622 від 14.06.2019 року.

ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 березня 2006 року між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (колишня назва - Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк»), в особі начальника Іллічівського відділення Одеської обласної філії Самкової В.А., та ОСОБА_1 був укладений договір про надання кредиту в іноземній валюті №661/Ф03.7/026 у сумі - 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США, із кінцевим терміном погашення заборгованості - до 10 березня 2020 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту між Банком та позивачкою був укладений Іпотечний договір від 23.03.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М., зареєстрований в Реєстрі за №1569. Предметом іпотеки було єдине нерухоме майно, яке належало позивачці на праві власності - двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею - 41, 9 кв. м., житлова площа - 26,18 кв. м..

14.06.2019 о 17:02:38 державним реєстратором Манютою С.В. Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» було здійснено перереєстрацію квартири у порядку позасудового врегулювання на ім`я Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК». Підставою виникнення права власності у витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказано - Іпотечний договір, серія та номер 1569 від 23.03.2006р., повідомлення, серія та номер 781 виданий 11.04.2019р., видавник АТ «Укрсоцбанк», повідомлення, серія та номер б/н, видавник Укрпошта.

Позивачка вважає, що Банк здійснив незаконні дії з нерухомим майном, яке знаходилось в іпотеці. Зазначає, що у вказаних спірних правовідносинах застосовуються вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-VII (далі - Закон №1304-VII), оскільки зазначений Закон передбачає мораторій на примусове звернення стягнення на нерухоме майно. Крім того, державний реєстратор Манюта С.В. здійснив перереєстрацію права власності за умови фактичної відсутності інформації, даних та відомостей про розмір безспірної заборгованості та фактичної вартості предмету іпотеки, за відсутності письмової вимоги від Банку про усунення порушень, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з такою вимогою (а. с. 3 - 9).

2.2 Позиція відповідачів в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву АТ «Альфа-Банк», правонаступник АТ «Укрсоцбанк», просить відмовити в задоволені позову, з тих підстав, що за умовами іпотечного договору і діючого законодавства України передбачена державна реєстрація права власності на квартиру за Банком. Перереєстрація права власності на іпотечне майно є законним способом набуття Банком нерухомого майна у власність. Вважає, що Закон №1304-VІІ не може бути застосований у даних правовідносинах, тому що набуття права власності Банком передбачено іпотечним договором (а. с. 64 - 66).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03 грудня 2020 року вищевказаний позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В. від 14.06.2019 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 47371622, яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступник акціонерного товариства «Укрсоцбанк»).

Скасовано запис №32016315 від 12.06.2019 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , внесений на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 47371622 від 14.06.2019.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі здійснили державну реєстрацію права власності на іпотечне майно не маючи на те законних підстав підписаний сторонами іпотечний договір сам по собі не може бути підставою набуття права власності на іпотечне майно у позасудовому порядку. На правовідносини сторін розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Обраний позивачкою спосіб захисту права є ефективним(а. с. 194 - 199).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі адвокат Байрамов Олександр Володимирович, діючий від імені Акціонерного товариства «Альфа-Банк», просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 грудня 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права шляхом скасування рішення державного реєстратора. За таких підстав рішення не відповідає вимогам обґрунтованості та законності; 2) вимоги в межах даної цивільної справи неможливо вирішити, оскільки вирішення цієї позовної заяви стосується прав та обов`язків інших осіб, у даному випадку - інших користувачів спірної квартири, які не залучені до розгляду справи; 3) судом першої інстанції невірно застосовано Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; 4) суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності у позивачки іншого житла; 5) позивачка не здійснила дії, направлені на отримання доказів. Справа не містить матеріалів реєстраційної справи (а. с. 212 - 219).

2.6 Узагальнені доводи інших учасників справи в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 зазначає, що: 1) у вказаних спірних правовідносинах застосовуються вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-VII (надалі Закон №1304-VII), оскільки зазначений Закон передбачає мораторій на примусове звернення стягнення на нерухоме майно; 2) спірна квартира є єдиним місцем проживання; 3) спірна квартира придбана не за кредитні кошти; 4) особи, як зареєстровані у спірній квартирі не є власниками, а тому їх не потрібно залучати до участі у справі.

Державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергій Васильович не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу від нього не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.02.2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 грудня 2020 року залишено без руху (а. с. 233).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки (а. с. 236 - 237).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.03.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 грудня 2020 року (а. с. 240).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.03.2021 року призначено апеляційну скаргу апеляційну скаргу до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (а с. 241).

У судовому засіданні представник Банку підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Позивачка у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Байрамова Олександра Володимировича, діючого від імені Акціонерного товариства «Альфа-Банк», підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

23 березня 2006 року між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (колишня назва -Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк»), в особі начальника Іллічівського відділення Одеської обласної філії Самкової В.А., та ОСОБА_1 був укладений договір про надання кредиту в іноземній валюті №661/Ф03.7/026 у сумі - 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США із кінцевим терміном погашення заборгованості до 10 березня 2020 року (а. с. 16 - 18).

В якості забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту між Банком та позивачкою був укладений Іпотечний договір від 23.03.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М., зареєстрований в реєстрі за №1569.

Предметом іпотеки є нерухоме майно, яке належить позивачці на праві власності, а саме - двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,9 кв. м., житлова площа - 26,18 кв. м. (а. с.19 - 21).

14.06.2019 о 17:02:38 державним реєстратором Манютою С.В. Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» було здійснено перереєстрацію вищевказаної квартири у порядку позасудового врегулювання на ім`я Акціонерного товариства «Укрсоцбанк». Підставою виникнення права власності у витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказано - Іпотечний договір, серія та номер 1569 від 23.03.2006, повідомлення, серія та номер 781 виданий 11.04.2019, видавник АТ «Укрсоцбанк», повідомлення, серія та номер б/н, видавник Укрпошта (а. с. 22 - 23).

Ухвалою суду від 13 січня 20209 року було залучено до участі в даній справі замість відповідача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступника - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (а. с. 58 - 59).

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що у цілому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду посилання суду, а саме, що договір іпотеки не передбачає самої передачі права власності, а встановлює лише спосіб передачі права власності, а саме, через окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя або на підставі застереження в Іпотечному договорі, які були відсутні на момент звернення стягнення на заставлене майно, та підписаний між Позивачем та Відповідачем Іпотечний договір сам по собі не може бути підставою для набуття (переходу) права власності на іпотечне майно.

3.3 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Доводи апелянта про те, що позивачкою обрано невірний спосіб захисту порушеного права шляхом скасування рішення державного реєстратора, рішення суду не відповідає вимогам обґрунтованості та законності, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Позивачка у позові заявила вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (провадження № 14-536цс18), вказано, що під час розгляду справи суди мають врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є саме - скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (п. 5.17 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18).

Позивачка крім вимоги про скасування рішення державного реєстратора також заявила вимогу про скасування відповідного запису (а. с. 8)

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №47371622 прийняте 14.06.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В. про реєстрацію за акціонерним товариством «Альфа-Банк» права власності та запису №32016315 від 12.06.2019 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на квартиру АДРЕСА_1 є ефективним способом захисту, оскільки він відновить порушене право.

Доводи апелянта про те, що вимоги в межах даної цивільної справи неможливо вирішити, оскільки вирішення цієї позовної заяви стосується прав та обов`язків інших осіб, у даному випадку - інших користувачів спірної квартири, які не залучені до розгляду у справі, не заслуговують на увагу, оскільки спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивачки на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж об`єкту нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є - особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору. (Постанова КГС ВС від 21.01.2021 у справі № 925/1222/19).

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції невірно застосовано Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не спростовують висновків суду першої інстанції.

Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.

Так, квартира, яка належала позивачці, в повному обсязі відповідає умовам встановленим у частині 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а саме - площа не перевищує 140 кв. м., квартира є місцем постійного проживання позичальника (Позивачки) та у позичальника (Позивачки) згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності не знаходиться іншого нерухомого житлового майна.

Валютний кредит є споживчим, наданими Позивачці кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті (долар США). Споживчим є кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. (Закон України «Про споживче кредитування», 15 листопада 2016 року № 1734-VIII).

Крім того, Іпотекодавцем не була надана згода на здійснення державним реєстратором дій по перереєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк». Спірна квартира є єдиним місцем її проживання, іншого житла у позивачки не має. Кредит був взятий в іноземній валюті і був взятий як споживчий кредит. Спірна квартира була придбана не за рахунок кредитних коштів, загальний розмір спірної квартири становить - 41,9 кв. м..

Верховний Суд України у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, що реєстратор не може перереєструвати іпотечну квартиру за валютним кредитом протягом дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (з 07.06.2014 і до набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті та порядок погашення курсової різниці).

Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі №465/1310/17 мораторій на стягнення квартир за іпотечним боргом у валюті розповсюджується і на позасудовий порядок виконання умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні іпотечного договору.

Крім того, є помилковим посилання апелянта на існування іншого житла у ОСОБА_1 та посилання на п. 1.2 кредитного договору №661/Ф03.7/026 від 23.03.2006 року. Кредит надається позичальнику на наступні цілі - фінансування будівництва житла, квартири відповідно до Інвестиційного договору доручення №1118 від 24.01.2006 року, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ БФ «Моноліт». Наявність майнових прав не може вважатись наявністю іншого житла у позивачки.

Вищевказані доводи апелянта не мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції, зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується апеляційний суд.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що укладений між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 . Іпотечний договір містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пункт 4.5 статті 4 Іпотечного договору вказує на те, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 закону України «Про іпотеку» (п. 4.5.3).

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» визначає, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу інотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України у справі №6-1388цс16 від 24.05.2017р., яка визначає, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, підписаний між Позивачкою та Відповідачем Іпотечний договір сам по собі може бути підставою для набуття (переходу) права власності на іпотечне майно, за умови дотримання інших вимого діючого законодавства України.

Виходячи з вищевказаного, помилковим є посилання суду першої інстанції на те, що: «В даному випадку договір іпотеки не передбачає самої передачі права власності, встановлює лише спосіб передачі права власності, а саме через окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя або на підставі застереження в Іпотечному договорі, які були відсутні на момент звернення стягнення на заставлене майно.

Таким чином, підписаний між Позивачем та Відповідачем Іпотечний договір сам по собі не може бути підставою для набуття (переходу) права власності на іпотечне майно».

Вищевказане посилання суду першої інстанції про відсутність в іпотечному договорі іпотечного застереження підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Байрамова Олександра Володимировича, діючого від імені Акціонерного товариства «Альфа-Банк», є доведеними частково, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Між тим, з урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання суду на відсутність в іпотечному договорі іпотечного застереження про можливість переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя у позасудовому порядку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції не у повні мірі відповідають правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з цієї частинипосилання суду про відсутність в іпотечному договорі іпотечного застереження.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Байрамова Олександра Володимировича, діючого від імені Акціонерного товариства «Альфа-Банк», - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 грудня 2020 року - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання суду про відсутність в іпотечному договорі іпотечного застереження.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 25 серпня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

С. О. Погорєлова