Справа № 513/181/21
Провадження № 2/513/216/21
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 року Саратський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Рязанової К.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Коржан О.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Власенко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором SAMDN5119 від 15 січня 2019 року у розмірі 117989,23 гривень, яка складається з: 3339,19 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 114650 грн. - заборгованості за пенею; а також судові витрати у розмірі 2270,00 гривні.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 15 серпня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви, на підставі якої було відкрито картковий рахунок. Відповідач не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом в наслідок чого утворилась заборгованість. 15 січня 2019 року відповідач та АТ КБ «Приватбанк» підписали додаткову угоду. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, а відтак внаслідок порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 11 січня 2021 року має заборгованість 117989,23 грн., яка складається із заборгованості по відсоткам за користування кредитом та заборгованості за пенею.

Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, до суду не з`явився, в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності.

Відповідач та його представник заперечили проти позову та вказали, що всі суми визначені у додатковій угоді до кредитного договору, були погашені відповідачем відповідно до графіку погашення суми боргу, який відображений у додатку до додаткової угоди, у зв`язку з чим у відповідача відсутня заборгованість перед банком. Крім того, є не зрозумілим звідки виникла заборгованість, яка складається з пені та процентів, оскільки відповідно до п.1.2 додаткової угоди, банк здійснює прощення вказаних сум, у разі виконання відповідачем умов визначених у додатковій угоді, які відповідачем виконані. Також, представник відповідача зазначила, що у разі якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені, застосувати строки позовної давності, які становлять 1 рік.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до такого.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк ).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 серпня 2012 року ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

15 січня 2019 року ОСОБА_1 підписано Додаткову угоду до кредитного договору № SAMDN5119 від 15 січня 2019 року з метою створення сприятливих умов для виконання Клієнтом зобов`язань за кредитним договором №SAMDN5119 від 15 серпня 2012 року.

За змістом зазначеної додаткової угоди сума заборгованості, що виникла в період з дати укладання Договору до дати підписання цієї Угоди складає 127777 грн. 41 коп. (п.1.1). Банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, яка виникла в період з дати надання клієнту кредита, а саме здійснює прощення відсотків на 3339,19 грн., комісії на 0 грн., пені на 101578 грн. 36 коп., штрафу на 3538 грн 06 коп.

Клієнт зобов`язується здійснити платіж на погашення заборгованості по договору у розмірі не менше 3000 грн. 00 коп. у строк не пізніше 15 січня 2019 року.

Строк повернення кредиту вказаний в п. 1.3 Додаткової угоди, а саме до 25 квітня 2019 року.

Відповідно п. 1.6 Додаткової угоди, ця угода згідно зі ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: у разі належного виконання Клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п 1.5 Угоди, вступають в дію умови про прощення заборгованості, визначені п.1.2 Угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачені п. 1.4 Угоди.

Пунктом 1.6.1 Додаткової угоди встановлено, що в разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п. 1.5.2. Угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором, на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбачена п.1.2 Умова про зміну процентної ставки передбачена п. 1.4 Угоди, не застосовується.

Відповідно до п. 1.7 в разі порушення Клієнтом строків по погашенню кредиту, зазначених в п. 1.5.2, понад 31 день безперервно: 1.7.1 терміном повернення кредиту є 31-й день з моменту такого порушення (але не пізніше терміну вказаного в п.1.3 даної угоди).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік (пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Як зазначає позивач, у зв`язку з неналежним виконанням умов додаткової угоди, у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка станом на 11 січня 2021 року становить 117989,23 грн., з яких: 0,00 - заборгованість за кредитом, 3339,19 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0,00 заборгованість за комісією, 114650 грн. - заборгованість за пенею. На підтвердження наявності вказаної заборгованості банк надав розрахунок (а.с. 5, 38), із змісту якого слідує, що на 11 січня 2021 року залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 0,00 грн., також зазначено залишок заборгованості по процентам 3339,19 грн. та загальна сума нарахованої пені 117989,23 грн., разом з тим, механізм утворення даної заборгованості з даного розрахунку не вбачається.

Відповідно до додаткової угоди Банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, яка виникла в період з дати надання клієнту кредита, а саме здійснює прощення відсотків на 3339,19 грн., комісії на 0 грн., пені на 101578 грн. 36 коп., штрафу на 3538 грн 06 коп. Клієнт зобов`язується здійснити платіж на погашення заборгованості по договору у розмірі не менше 3000 грн. 00 коп. у строк не пізніше 01 січня 2019 року. Подальше погашення заборгованості здійснюється клієнтом шляхом здійснення платежів у розмірі 5400,60 грн. до 25 числа місяця протягом 3 місяців. Розмір кожного щомісячного платежу складає 5440,60 грн.

Як зазначив відповідач ним були здійсненні відповідні платежі, на підтвердження чого надано виписку по картковому рахунку за період з 01 січня 2018 року по 09 червня 2021 року, яка досліджена судом, із якої вбачається, що відповідачем в період з 11 лютого 2019 року по 11 лютого 2020 року внесено наступні суми коштів: 5450,00 грн., 272,75 грн., 272,75 грн. на погашення заборгованості за договором SAMDN5119; та 10326,30 грн., 10326,30 грн. на погашення заборгованості за договором SAMDNWFC6.

Відповідно до відповіді Саратського районного відділу державної виконавчої служби № 74341/2 від 09 червня 2021 року на виконанні відділу перебував виконавчий лист №513/88/17 від 21 листопада 2017 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАК КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 23217,99 грн., за яким виконавче провадження закінчено, у зв`язку із повною сплатою боргу.

Тобто, зарахування коштів відбувалось на виконання договору №SAMDN5119 від 15 січня 2019 року та договору SAMDNWFC6.

Щодо заборгованості за кредитним договором №SAMDN5119 від 15 січня 2019 року, суд звертає увагу на наступне, зокрема, з назви додаткової угоди вбачається, що вона укладена до договору №SAMDN5119 від 15 січня 2019 року, проте такий договір в матеріалах справи відсутній. Із тексту цієї додаткової угоди слідує, що її укладено з метою створення сприятливих умов для виконання Клієнтом зобов`язань за кредитним договором №SAMDN5119 від 15 серпня 2012 року. Такий договір також відсутній в матеріалах справи і на нього не міститься посилань в позовній заяві.

Виписка з рахунку ОСОБА_1 щодо нарахування пені, не містять інформації на підтвердження позовних вимог, оскільки стосуються договору №SAMDN5 від 15 серпня 2012 року, який відсутній в матеріалах справи, виписка по нарахуванню пені також не містять інформації на підтвердження позовних вимог.

У додатковій угоді до кредитного договору № SAMDN5119 від 15 січня 2019 року банк не зазначає підстави виникнення суми боргу за основним договором, не надає розрахунок заборгованості за основним договором, що унеможливлює з`ясування об`єму зобов`язань відповідача щодо процентів, пені, розміру тіла кредиту, не зазначає чи приймалось рішення суду з приводу стягнення суми основного боргу.

Розрахунок заборгованості сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, оскільки нічим іншим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити.

Суд, також враховує висновок, Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якого зазначені позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не є складовою укладеного сторонами кредитного договору та не визначають його суттєві умови. Матеріали справи не містять підтверджень, які саме Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, пені.

Відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач свого процесуального обов`язку не виконав, та не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 18 серпня 2021 року.

Суддя К. Ю. Рязанова