Провадження №22-ц/812/738/21
У Х В А Л А

Іменем України

13 квітня 2021 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участю: представника заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів у цивільній справі № 2-2337/11 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»), ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и л а :

26 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 22 грудня 2018 року у справі № 2-2337/11 в частині стягнення з неї на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором № 1805-н від 02 серпня 2007 року в сумі 2 196 050, 22 грн., в тому числі заборгованості по кредиту - 807 000 грн., заборгованості по процентам - 1 023 493,74 грн., інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості за кредитом - 233 554,42 грн., інфляційних витрат за несвоєчасну сплату процентів - 78 762,79 грн., 3% річних - 53 239,27 грн.

Заява мотивована тим, що рішення по справі № 2-2337/11 набрало законної сили 19 травня 2016 р., виконавчий лист був пред`явлений до виконання ПАТ «Державний ощадний банк України» 17 жовтня 2019 р., тобто через три роки та п`ять місяців після набрання рішенням законної сили, отже стягувачем було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, що є підставою для повернення його без прийняття до виконання.

08 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала до суду доповнення до заяви про визнання виконавчого листа, виданого 22 грудня 2018 року Заводським районним судом м. Миколаєва по справі № 2-2337/11, таким, що не підлягає виконанню частково, в якому зазначила, що на виконанні приватного виконавця Баришнікова А.Д. знаходилось виконавче провадження № 61203408, відкрите відносно ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором відновлювальної кредитної лінії № 1805-н.

Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті ДП «СЕТАМ», згідно протоколу № 507780 від 22 жовтня 2020 р., продаж предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 33,0 кв.м, житловою площею 20,9 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_3 , здійснено за ціною 455 000,00 грн. і виконавче провадження завершено. З урахуванням того, що рішенням суду, на виконання якого був виданий виконавчий лист, передбачено стягнення одного і того ж боргу (заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 1805-н від 02 серпня 2007 року в розмірі 2 196 050 грн. 22 коп.) за рахунок різних джерел, в тому числі - за рахунок продажу предмета іпотеки, крім підстав, які зазначені у заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню раніше, існують інші підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, а саме - в частині стягнення суми в розмірі 445 000,00 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на те, що висновки суду викладені в рішенні не відповідають фактичним обставинам справи, просила скасувати оскаржену ухвалу та винести нову, якою визнати виконавчий лист, виданий 22 грудня 2018 року по справі № 2-2337/11 Заводським районним судом м. Миколаєва в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором № 1805-н від 02 серпня 2007 року в сумі 2 196 050, 22 грн., в тому числі заборгованості по кредиту - 807 000 грн., заборгованості по процентам - 1 023 493,74 грн., інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості за кредитом - 233 554,42 грн., інфляційних витрат за несвоєчасну сплату процентів - 78 762,79 грн., 3% річних - 53 239,27 грн. таким, що не підлягає виконанню частково, а саме - в сумі 455 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивовано тим, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2016 р. по справі № 2-2337/11, за яким було видано виконавчий лист, одночасно стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 1805-н від 2 серпня 2007 року в розмірі 2 196 050 грн 22 коп., та в рахунок погашення заборгованості боржника ОСОБА_1 за договором відновлювальної кредитної лінії № 1805-н, укладеним 02 серпня 2007 року, вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,0 кв.м., житловою площею 20,9 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_3 .

Тобто, судом вирішено стягнути одну і ту ж саму заборгованість за рахунок різних джерел, а саме - її коштів як основного боржника та за рахунок іпотечного майна, належного майновому поручителю. На виконання цього рішення було видано два ідентичних за замістом виконавчих листа (за кількістю відповідачів у справі), які у наступному стягувачем були пред`явлені до виконання різним приватним виконавцям (по кожному із боржників).

Між тим, незалежно від особи боржника, яка здійснила погашення боргу за рішенням суду (або за рахунок якої вказана заборгованість погашена) існують підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого 22 грудня 2018 року Заводським районним судом м. Миколаєва по справі № 2-2337/11 в частині стягнення суми в розмірі 445 000,00 грн, оскільки саме така сума була отримана при реалізації іпотечного майна при виконанні виконавчого провадження № 61203408.

Крім того, скаржниця вказувала, що 08 лютого 2021 року вона як основний боржник за договором № 1805-н у зв`язку з відсутністю доступу до матеріалів виконавчого провадження № 61203408 подала до суду клопотання про витребування у приватного виконавця Баришнікова А.Д. належним чином засвідчених копій матеріалів виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 сум заборгованості на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк». Вказані докази дозволили б суду встановити суму погашеної заборгованості за виконавчим листом, який був предметом розгляду за її заявою, та встановити обставини щодо актуальної (непогашеної) суми заборгованості за рішенням суду, тобто докази не були нею подані з поважних причин.

Натомість суд, завершуючи розгляд провадження 09 лютого 2021 року, не розглянув вказане клопотання та не вирішив його, чим порушив вимоги статей 84, 222, 263, 264, 432 ЦПК України, а також її права, передбачені статтею 43 ЦПК України, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права на справедливий суд, що призвело до винесення помилкового рішення і є підставою для скасування цього рішення відповідно до пунктів 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила витребувати у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 61203408 про стягнення із ОСОБА_3 суми заборгованості на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Лисенко В.С., яка підтримала клопотання про витребування доказів, пояснивши, що зазначені матеріали виконавчого провадження здійснювалось задля погашення одного і того ж боргу за рахунок різних джерел, в тому числі за рахунок продажу предмету іпотеки, що має значення для вирішення питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Частинами 1-4 ст. 83 ЦПК України визначений наступний порядок подання доказів.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно із вимогами статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Відповідно до частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, аналогічне клопотання про витребування доказів (матеріалів виконавчого провадження) заявлялись ОСОБА_1 в суді першої інстанції. У задоволенні цього клопотання ухвалою суду від 09 лютого 2021 року відмовлено через його необґрунтованість.

Апеляційна скарга ОСОБА_5 не містить аргументів щодо неправильності ухвали суду про вирішення клопотання щодо витребування доказів.

Крім того, заявлене в апеляційній скарзі клопотання про витребування доказів не відповідає вимогам статей 84, 367 ЦПК України, оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_1 вживались заходи для отримання зазначених нею доказів самостійно, а також підтвердження неможливості самостійного отримання цих доказів.

За такого клопотання про витребування доказів не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 84, 367, 381 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_________________________________________

Повний текст ухвали складений 14 квітня 2021 року