Справа № 346/5344/18
Провадження № 2/346/55/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі:головуючого судді Беркещук Б.Б.

з участю секретаря Копильців І.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що починаючи з 2014 року відповідачі, шляхом введення суду в оману та шляхом підроблення документів, намагаються відібрати частину належної спершу його матері ОСОБА_14 , а на даний час йому, законному спадкоємцю - ОСОБА_1 , частину суміжної земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

Вказує, що відповідачі звели 4-ох квартирний будинок на підставі рішення Коломийської міської ради № 136 від 17 квітня 1991 року, яким їм виділено земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 0,06 га, однак при зведенні будівлі та оформленні документів на земельну ділянку позивачі самовільно змінили у п. 2 вищевказаного рішення первісний запис «0.06 га» на «0.09 га», що підтверджується висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Управлінні МВС України у Івано - Франківській області № 09/07-316 від 23.09.2015 року.

Наслідком цього стало порушення позивачами п. 3.25* ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень затверджених наказом Держкоммістобудування 17.04.1992 № 44 «для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м.

Зазначає, що спірна частина земельної ділянки перебувала в користуванні матері позивача ОСОБА_14 з 1971 року. 07 жовтня 2015 року Верховним Судом України винесено постанову, якою визнано недійсним рішення Коломийської міської ради від 20 жовтня 2011 року за № 686 - 11/2011 року «Про надання земельної ділянки по АДРЕСА_2 у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд»; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 966367, площею 900 кв. м. по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий відповідачам ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та та ОСОБА_15 28 березня 2012 року.

Відповідно рішенням Коломийської міської ради за № 125 - 2/2015 від 24.12.2015 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва по АДРЕСА_3 » його, позивача матері ОСОБА_14 був наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність земельної ділянки 510 кв. м. на АДРЕСА_3 для індивідуального садівництва. 21 квітня 2016 року прийнято рішення № 393-6/2016 «Про надання земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва по АДРЕСА_3 ».

В кінці 2011 року йому, позивачу та його матері, жителі будинку АДРЕСА_2 , а саме відповідач ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та відповідач ОСОБА_17 повідомили, що мають намір знести огорожу, яка розділяє дві земельні ділянки, так як вона, ніби то розташована на їхній території.

Вказує, що зазначена огорожа була зведена приблизно в 1994 році та була розташована на відстані 2,6 м від житлового будинку АДРЕСА_2 .

В подальшому 19 травня 2015 року відповідачі частково зруйнували вищевказану огорожу. ОСОБА_16 за допомогою «болгарки» розпиляв арматуру на огорожі, яка з`єднувала між собою «стовпчики». Також ним, позивачем було виявлено, що колоновидні дерева, кущі малини та полуниці також були знищені. 22 травня 2015 року він виявив, що огорожа зруйнована повністю.

Стверджує, що звернувся до правоохоронних органів та повідомив про знищення його майна. Вищевказані події підтверджуються проведеними слідчими діями, допитами та перевірками, однак кримінальне провадження закрито про що ухвалено постанову про закриття кримінального провадження. Відповідачі систематично знищували його майно, а він в свою чергу систематично звертався з відповідними заявами до правоохоронних органів для захисту своїх прав та майна, однак, по всіх заявах було проведено розслідування, допитані фігуранти справ та було винесено постанови про закриття кримінальних проваджень у зв`язку з відсутністю складу злочину в діях відповідачів та рекомендовано звернутися до суду для захисту своїх прав в цивільному порядку.

Вважає, що своїми протиправними діями відповідачі завдали йому матеріальної шкоди на загальну суму 69 221, 62 грн., а саме: пошкоджена огорожа (всі монтажні, земляні, зварювальні, транспортні, фарбувальні роботи) - вартість згідно кошторису становить 18 732, 00 грн. ; виготовлення робочого проекту на огорожу - 500, 00 грн.; доставка та робота фотографа по фотофіксації вчинення демонтажу огорожі відповідачами - 200, 00 грн. ; друк фотофіксації - 105, 00 грн. ; знищені кущі малини сортової 120 кущів по 18 грн./шт. - 2 160, 00 грн. ; викошені кущі полуниці - 100, 00 грн.; знищені саджанці колоновидних дерев 950, 00 грн.; доставка «Нова пошта» - 140,00 грн. - 2 200,00 грн.; роботи по розбивці лунок під саджанці дерев - 950,00 грн.; роботи по розбивці лунок під саджанці кущів малини - 6 000,00 грн.; добриво мінеральне (Нітроамофоска) - 40,00 грн.; трава для курей - 20,00 грн. ; кури - 2 800,00 грн.; повторне виготовлення проекту огорожі - 3 477, 00 грн.; витрати на правову допомогу, поїздки для участі в судових засіданнях, копіювання, сканування документів, марки, конверти, сплата судових зборів - 31 937,62 грн.

Вказаними діями відповідачів йому, позивачу заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 60 000,00 грн, що має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести йому і його родині, та витрати, пов`язані з відновленням психологічного стану , відпочинком від усього що сталося з ним та членами його родини. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних із безжалісним знищенням його майна.

Крім матеріальної та моральної шкоди, просить суд також стягнути з відповідачів на його користь кошти сплачені за надання правової допомоги та сплачений судовий збір .

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 подали до суду відзив на позов , згідно якого позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, зазначивши, що останнім не надано доказів, що його майну спричинена шкода. Як вказано в позовній заяві, що підставою для звернення позивача до суду є та обставина, що « починаючи з 2011 року відповідачі систематично знищують майно позивача», а саме 19 травня 2015 року відповідачі частково зруйнували огорожу, яка розділяла дві земельні ділянки будинків за АДРЕСА_3 та за АДРЕСА_2 , а 22.05.2015 року повністю зруйнували її, знищили колоновидні дерева, кущі малини та полуниці. Однак, позивач не підтвердив того факту, що він був власником вказаного майна і в той же час надає доказ про те, що власником спірного майна була його мати ОСОБА_14 . Так, в додатку до позовної заяви позивач надав копію постанови про закриття кримінального провадження від 22.02.2017 року, в якій вказано, що 07.12.2015 року до Коломийського MB УМВС надійшла заява ОСОБА_14 про те, що жителі сусіднього з нею господарства зруйнували огорожу та видалили зелені насадження. У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_14 надала пояснення про те, що жителями будинку АДРЕСА_2 їй спричинені збитки в загальній сумі 30 838 грн.

Той факт, що станом на 19.05.2015 року, 22.05.2015 року власником будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_3 була ОСОБА_14 також підтверджується договором дарування від 30.07.1971 року, а також вказане зазначено в постанові ВС України від 07.10.2015 року. ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 році і її майно успадкував позивач, про що йому, як їм, відповідачам стало відомо, 15.06.2017 року приватний нотаріус Трачук Л.В. видала свідоцтва про право на спадщину за законом ( на будинок і земельну ділянку). Огорожа, як господарська споруда, згідно вимог ст. 186 ЦК України є приналежністю до головної речі - будинку, а оскільки власником будинку була ОСОБА_14 , то вона була і власником спірної огорожі, а також виходячи з її пояснень вона була і власником решти спірного майна - колоновидних дерев, кущів малини та полуниць.

Вказує, що оскільки позивач не був власником спірного майна, тому в задоволенні його вимог про відшкодування матеріальної шкоди в порядку ст.ст. 22, 1166 ЦК України слід відмовити.

Зазначає, що позивачем в обґрунтування його позовних вимог не надано доказів про те, якими діями кожного з відповідачів була спричинена шкода. В тексті позовної заяви позивач вказує лише про дії відповідача ОСОБА_16 , а саме що він « за допомогою « болгарки» розпиляв арматуру на огорожі». Вказане також зазначено в постанові про закриття кримінального провадження від 22.02.2017 року. В даній постанові вказано, що « в ході досудового розслідування встановлено, що 19.05.2015 року приблизно о 12 год. ОСОБА_11 та ОСОБА_4 самовільно провели демонтаж огорожі, яка як вказано у рішенні ВССУ України від 08.04.2015 року і станом на момент її демонтажу знаходилася на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 та створювала собою перешкоди у користуванні нею її власникам. До проведення демонтажу були залучені двоє невстановлених чоловіків, а також син відповідача ОСОБА_11 - ОСОБА_11 ». В постанові про закриття кримінального провадження від 29.05.2018 року зазначено, що свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 дали пояснення, що демонтаж огорожі здійснювали за вказівкою ОСОБА_20 . Дії решти відповідачів позивач не конкретизував, лише неодноразово в тексті позовної заяви вжив загальну фразу про те, що відповідачі систематично знищували його майно. Позивач не вказав на жодні дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 про спричиненню шкоди його майну і будь-яких доказів в обґрунтування до цих осіб позовних вимог не надав, в той же час визначив їх як відповідачів в даній справі.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог не надано доказів про перелік, кількість і вартість майна, якому спричинена шкода, не розмежована пряма шкода, упущена вигода, вартість відновлюваних робіт. Перелік пошкодженого майна, його вартість, які зазначені в позовній заяві, не відповідають переліку, вартості майна, яке зазначено у вищевказаних постановах про закриття кримінальних проваджень. Не підлягає до задоволення і вимога позивача про відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 60 000 грн., оскільки в спірному випадку відшкодування моральної шкоди є похідною від відшкодування матеріальної шкоди. Оскільки позивачем не доведено, що саме його майну спричинена шкода, а тому він не може отримати і моральну шкоду, розмір якої позивачем також нічим не обґрунтований і не підтверджений. Вважають, що не підлягають до задоволення і вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, поїздки для участі в судових засіданнях, копіювання, сканування документів, марки, конверти, сплата судових зборів) на суму 31 937 грн., які позивач вказав як складову частину матеріальної шкоди, і які становлять майже половину загальної суми матеріальної шкоди, яку позивач визначив в сумі 69 221, 62 грн. Вказані витрати не пов`язані з розглядом даної справи, це витрати, які очевидь позивач поніс при зверненні до правоохоронних органів, за надання правової допомоги у вищевказаних кримінальних провадженнях, в судовій справі по оскарженню постанови слідчого про закриття кримінального провадження. Витрати на правову допомогу не охоплюються поняттям завданої матеріальної шкоди( збитків) і ці відносини не регулюються нормами ст.ст. 22, 1166 ЦК України, а спеціальними нормами права - ЦПК України, КАСУ, ГПК України, КПК України і підлягають до застосування по кожній конкретній справі, в якій ці витрати були понесені. Просять в позові відмовити.

Крім того вищевказані відповідачі подали до суду заяву про застосування строку позовної давності, мотивуючи її тим, що в позовній заяві позивач зазначає, що матеріальна шкода була спричинена 19.05.2015 та 22.05.2015, однак звернувся позивач з вищевказаним позовом до суду в жовтні 2018 р. Вказують, що позивачу стало відомо про спричинену шкоду 19.05.2015 і 22.05.2015, а позов поданий ним до суду по спливу трьохрічного строку, тому просять застосувати в даному спорі позовну давність і відмовити позивачу в позові.

Представник відповідачів ОСОБА_11 , ОСОБА_4 адвокат Волошанська О.І. позов не визнала і підтримала заперечення відповідачів, подані в їх відзиві та просила суд задовольнити заяву відповідачів про застосування строку позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом публікації оголошення на сайті «Судова влада України.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно договору дарування від 30.07.1971 року, посвідченого нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори за реєстровим номером №539 власником будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_3 , була мати позивача ОСОБА_14 , що встановлено постановою Верховного Суду України від 07.10.2015 в справі № 6-1275 цс15 за позовом ОСОБА_14 до Коломийської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , третя особа управління Державного земельного агентства у Коломийському районі , про визнання недійсним та скасування рішення Коломийської міської ради , визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку за заявою ОСОБА_14 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 8.04.2015 ( т.1а.с.80-86). Після смерті ОСОБА_14 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2017 року земельну ділянку площею 0,0510 га за адресою АДРЕСА_3 успадкував син ОСОБА_14 - позивач ОСОБА_1 ( т.5 а.с.153).

У згаданій постанові Верховного Суду України від 07.12.2015 року зазначено, що з архівного витягу з протоколу № 8 засідання виконавчого комітету Коломийської міської ради народних депутатів від 15 червня 1994 року № 194 «Про передачу присадибних земельних ділянок у приватну власність» ОСОБА_14 було передано у приватну власність присадибну ділянку, за адресою АДРЕСА_3 , загальна площа якої становить 1510 кв.м, в тому числі в тимчасове користування -510 кв.м, приватизовано 1000 кв.м. На підставі вказаного рішення міськвиконкому ОСОБА_14 отримала на земельну ділянку площею 1000 кв.м державний акт на право приватної власності на землю. В той же час 28.03.2012 року суміжним землекористувачам ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 була передана у власність земельна ділянка, частина якої накладалася на вищевказану земельну ділянку, яка була в користуванні ОСОБА_14 . За позовом ОСОБА_14 рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.12.2014 року, яке залишено в силі постановою Верховного Суду України від 07.10.2015 року виданий 28.03.2012 року ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 державний акт на право власності на земельну ділянку був визнаний недійсним.

Виходячи з вказаних доказів, пояснень сторін в даній справі, суд встановив, що станом на 19.05.2015 року ( дату виникнення спірних правовідносин) власником будинку, господарських споруд за адресою АДРЕСА_3 була мати позивача ОСОБА_14 і між нею та відповідачами існував спір щодо прав на земельну ділянку, на якій знаходилося спірне в даній справі майно (огорожа, колоновидні дерева, кущі малини, полуниці, трава).

Судом встановлено, що 07.12.2015 року ОСОБА_14 звернулася до Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області з заявою про вчинення 19.05.2015 року жителями будинку АДРЕСА_2 на вищевказаній земельній ділянці самоуправних дій - демонтаж її огорожі, знищення її зелених насаджень. По вказаному факту було відкрито кримінальне провадження № 0001043, яке 22 лютого 2017 року постановою слідчого СВ Коломийського ВП ГУНП ст. лейтенанта поліції Гундер П.М. закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення. ( т.1 а.с.18-26).

У вказаній постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_14 дала пояснення про те, що з 1952 року члени її сім`ї, а згодом і вона користувалися земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_3 . На даній земельній ділянці приблизно в 1994 році була зведена огорожа на відстані 2, 6 м від будинку АДРЕСА_2 . Огорожа була виготовлена з 10 металевих труб висотою 2, 1 м, діаметром 110 мм, металевої сітки довжиною 33 м та висотою 1, 2м. 2-х металевих труб довжиною 2,1 м діаметром 50мм, арматури 16мм х 16 мм загальною довжиною 66 м. 19.05.2015 року біля 12 год. вона разом з сином він же позивач ОСОБА_25 побачила, що дана огорожа була практично зруйнована, відповідач ОСОБА_11 розпилював арматуру на огорожі, а ОСОБА_4 скручував металеву сітку, яка до цього була натягнута між стовпчиками огорожі. В подальшому того ж дня, приблизно о 18-19 год. вона разом з сином ОСОБА_25 виявила, що раніше висаджені на вищевказаній земельній ділянці колоновидні дерева та кущі малини були видалені, а також була скошена трава разом з кущами полуниці. 22.05.2015 року в обідній період вона з сином виявили, що металеві труби (стовпчики)з огорожі були вийняті з грунту і лежали на землі, у демонтуванні труб підозрює мешканців будинку АДРЕСА_2 , однак хто це вчинив їй невідомо. ОСОБА_14 оцінила спричинені їй збитки в розмірі 30 838 грн., з яких і шкода спричинена знищенням огорожі ( вартість матеріалів і відновлювальних робіт), вартість дерев, кущів малини і полуниць, трави, добрив, грунтових робіт із зеленими насадженнями (копання, розбивка лунок, пісок, органічне добриво), 20 000 грн. - моральна шкода. Вказані покази підтвердив і позивач ОСОБА_26 , який був допитаний у вказаному кримінальному провадженні як свідок ( т.1 а.с.18-26 )

В постанові про закриття вказаного кримінального провадження також зазначено, що в даному кримінальному провадженні були допитані як свідки відповідачі ОСОБА_11 , ОСОБА_4 . Зокрема ОСОБА_11 пояснив, що 19.05.2015 року біля 12 год. брав участь в демонтажі спірної огорожі по тій причині, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 28.03.2012 року ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 і рішення ВССУ в справі за № 346/4199/14-ц вказана огорожа станом на 19.05.2015 року знаходилася на їхній земельній ділянці. ОСОБА_11 пояснив, що він від`єднав сітку, відрізав від труб металеві прути ( арматуру), а ОСОБА_4 скрутив в рулон сітку, вийняв з землі металеві труби . Аналогічні пояснення дав і ОСОБА_4 . Допитана в даному кримінальному провадженні свідок ОСОБА_27 пояснила; що вона проживає по сусідству і бачила, як 19.05.2015 року троє незнайомих чоловіків виривали кущі малини і за вказівкою ОСОБА_11 і ОСОБА_4 розпочали демонтаж огорожі.(Т.1 а.с.21,22,23)

У вказаному кримінальному провадженні 26.04.2016 року був проведений огляд земельної ділянки, в результаті якого виявлено, що сітка, 10 металевих стовпчиків ( труб), металеві прути ( арматура) знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_28 і їх вартість остання оцінила у 4908 грн. (т. 1 а.с. 25). В ході даного кримінального провадження встановлено, що до демонтажу огорожі були залучені двоє незайомих осіб і син відповідача ОСОБА_8 - ОСОБА_11 .

В подальшому позивач неодноразово звертався з заявами, скаргами стосовно відкриття кримінального провадження по знищення, крадіжку вищевказаного майна. За заявою позивача ОСОБА_29 від 06.07.2017 року про крадіжку металевих стовпів, вчинену 19.05.2015 року мешканцями будинку АДРЕСА_2 , було відкрито кримінальне провадження № 0000858, яке постановою слідчого СВ Коломийського ВП ГУНП в ІваноФранківській області Гундер П.М. від 29.05.2018 року закрито на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України у зв язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України ( т. 1 а.с.15-17 ). У вказаній постанові зазначено, що в ході досудового розслідування був допитаний позивач по справі ОСОБА_26 , який вказав, що до даної крадіжки саджанців дерев, які він купив і посадив особисто, причетні відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , допитані як свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_4 підтвердили свої попередні пояснення і повідомили, що вони здійснювали тільки демонтування огорожі, а виривання чи викрадання будь-яких дерев вони не здійснювали. У вказаній постанові також зазначено, що в ході досудового розслідування була допитана як свідок ОСОБА_27 , жителька будинку АДРЕСА_4 , яка повідомила, що саджанці відкрито повиривали невідомі чоловіки під час демонтування огорожі. Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 повідомили про те, що вони брали участь в демонтуванні огорожі, але не бачили, щоб хтось викрадав чи пошкоджував саджанці та дерева, в той час на даному місці знаходилася значна кількість людей, так як відбувався конфлікт, в ході чого могли випадково пошкодити малого зросту саджанці..

В ході розслідування даного кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_11 і ОСОБА_4 причетні до демонтажу огорожі і в їх діях є склад адміністративного правопорушення- самоуправста. Отже, в результаті вищевказаних досудових розслідувань не встановлено осіб, які викопали у ОСОБА_14 її колоновидні дерева, кущі малини, скосили траву з кущами полуниці.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_30 , суду пояснила, що вона підтверджує зміст поданої нею в даній справі заяви від 16.11.2019 року і ствердила, що проживає по сусідству з будинком позивача, 19.05.2015 року, будучи на своєму городі, бачила як мешканці будинку АДРЕСА_2 знищували паркан, ображали мати позивача ОСОБА_14 і її чоловіка, бачила, як відповідач ОСОБА_11 різав паркан, всього там було шестеро осіб, в тому числі і чоловік ОСОБА_12 , який брав участь в знищенні паркана.

Свідок ОСОБА_27 підтвердила пояснення, які надала у вищевказаних кримінальних провадженнях, зазначивши, що відповідачі ОСОБА_11 , ОСОБА_4 найняли хлопців, які демонтували сітку паркана, витягували стовпчики, виривали кущі малини, також брав участь у демонтажі і чоловік ОСОБА_12 ,який витягнув останній стовпчик паркана, виривав малину.

Свідок ОСОБА_31 пояснив, що його запросив позивач, щоб сфотографувати неправомірні дії відповідачів і він двічі був на місці події, бачив як різали паркан, знімали сітку, бачив витягнуті з землі саджанці, кущі малини, але особи, які це скоїли йому невідомі.

Згідно з нормами статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обзязі особою, яка її завдала.

За змістом ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Позивач просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку завдану шкоду, однак не надав доказів в підтвердження знищення саме відповідачами колоновидних дерев, кущів малини, трави з кущами полуниці. У вказаних кримінальних провадженнях здобуто докази щодо знищення огорожі діями відповідачів ОСОБА_32 та ОСОБА_4 , іншими матеріалами справи, поясненнями свідків не підтверджено, що саме відповідачі і хто з них знищили колоновидні дерева, кущі малини, траву з кущами полуниці.

Також позивач не надав і доказів в обгрунтування позовних вимог про завдані збитки, про які не вказувала його мати - виготовлення робочого проекту на огорожу, повторне виготовлення проекту огорожі, доставку та роботу фотографа, друк фотофіксації, розбивка лунок під кущі малини, вартість мінеральних добрив, 35 шт. курей. Позивач не надав відомостей про те, хто, коли виконував вказані роботи, підтверджень затрачених на це коштів.

Дослідивши обставини справи, давши оцінку доказам, суд дійшов висновку, що 19.05.2015 року за участю відповідачів ОСОБА_11 та ОСОБА_4 була демонтована огорожа, внаслідок чого ними спричинені збитки.

Огорожа, як господарська споруда, згідно вимог ст. 186 ЦК України є приналежністю до головної речі - будинку, а оскільки власником будинку була мати позивача - ОСОБА_14 , то вона була і власником спірної огорожі.

Позивач, посилаючись на ст.ст. 22, 1166 ЦК України просить відшкодувати завдану йому шкоду.

Згідно ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Оскільки власником спірної огорожі була мати позивача ОСОБА_14 , тому в результаті знищення вищезгаданого майна шкода була завдана матері позивача - ОСОБА_14 .

В той же час в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.5 а.с. 133) і її майно успадкував позивач, про що 15.06.2017 року приватний нотаріус Трачук Л.В. видала свідоцтва про право на спадщину за законом ( на земельну ділянку) (Т.5 а.с.153)

Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, після смерті матері позивача ОСОБА_14 до позивача перейшло право на вимогу на відшкодування майнової шкоди, спричиненої спадкодавиці в результаті знищення її огорожі.

Згідно із частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В позовній заяві позивач оцінив вартість огорожі 18 732 грн. в той же час не надав суду доказів в обгрунтування такого розміру збитків. 18.02.2020 року представником позивача до суду подано клопотання, в якому ( п.1.6 додатку) вказано про долучення копії товарного чека на підтвердження вартості паркана ( т.5. а.с. 41) і долучено товарний чек від 20.05.2016 року про вартість профнастилу і його доставку на загальну суму 2890 грн.( т.5. а.с. 55). Однак, у вищезгаданій постанові про закриття кримінального провадження № 0001043 вказано, що ОСОБА_14 оцінила завдану їй шкоду щодо огорожі ( вартість матеріалів і відновлювальних робіт) в розмірі 6910 грн., а саме: металева сітка - 1056 грн., арматура 16мм х 16мм - 1452 грн., труби 10 шт.- 2400 грн., труби 2 шт.- 210 грн., дріт - 90 грн., роботи по зварюванню - 700 грн., монтаж сітки - 500 грн. (Т.1 а.с.20) В подальшому в зв`язку з наявністю на її земельній ділянці матеріалів огорожі - металевої сітки, 10 металевих стовпчиків 7 ( труб), металевих прутів ( арматури ) вартість цих матеріалів ОСОБА_14 оцінила в розмірі 4908 грн. (Т.5 а.с.25 ), а отже за мінусом вартості наявних матеріалів ОСОБА_14 оцінила шкоду в зв`язку з демонтажем її огорожі в розмірі 2002 грн. (6910 грн.- 4908 грн.). Будь-яких доказів в обгрунтування розміру збитків завданих ОСОБА_14 постанова про закриття кримінального провадження не містить.

Проаналізувавши наведене, суд вважає, що позивачем надано докази в підтвердження тієї обставини, що відповідачами ОСОБА_11 , ОСОБА_33 внаслідок демонтажу спірної огорожі спричинена майнова шкода в розмірі 2890 грн.

Суд дійшов висновку про безпідставність вимоги позивача про відшкодування 60 000 грн. моральної шкоди, оскільки моральна шкода - це немайнова шкода ( особисте немайнове право) і згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1219 ЦК України не входить до складу спадщини. Отже, право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінила мати позивача в розмірі 20 000 грн. позивач не успадкував.

Не підлягає до задоволення і вимога позивача про відшкодування 31 937 грн. витрат на правову допомогу, поїздки для участі в судових засіданнях, копіювання, сканування документів, марки, конверти, сплата судових зборів. Вказані витрати позивач вважає шкодою, спричиненою відповідачами, і зарахував їх до ціни позову. Однак, вказані витрати - це не спричинена йому матеріальна шкода, а судові витрати. Судові витрати - це грошові кошти сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Згідно вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу;2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. В постанові Пленуму Верхового Суду України за № 10 від 17.10.2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вказано, що зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Отже, витрати позивача в розмірі 31 937 грн. - це не спричинена відповідачу шкода, це судові витрати і питання про їх стягнення слід вирішувати в кожній конкретній справі, в якій вони понесені. В даній справі позивач поставив вимогу про стягнення судових витрат в розмірі 15 000 грн., розподіл яких вирішується у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Суд також дійшов висновку про застосування строку позовної давності в частині позовних вимог про відшкодування 18 732 грн. шкоди, спричиненої знищенням огорожі.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до вимог ст.258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.І ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до ч. 1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, права та обов`язки позивача є тотожними правам та обов`язкам спадкодавці.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

В ході досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0001043 спадкодавиця ОСОБА_14 пояснила, що вона разом з сином позивачем по справі ОСОБА_25 бачили як 19.05.2015 року біля 12 год. відповідач ОСОБА_11 розпилював арматуру огорожі, а ОСОБА_4 скручував металеву сітку. Позивач ОСОБА_26 в судовому засіданні ствердив, що він був присутній при цьому.

Оскільки 19.05.2015 року позивачу ОСОБА_34 стало відомо про завдану шкоду і про осіб, які її завдали, тому 19.05.2015 року для ОСОБА_14 , ОСОБА_29 , був днем початку перебігу строку позовної давності. ОСОБА_14 з позовом до суду не зверталася, а позивач ОСОБА_26 подав до суду позов по спливу трьохрічного строку ( 24.10.2018 року).

З врахуванням вищезазначеного, суд доходить висновку, що заява відповідачів про застосування строку позовної давності обґрунтована і підлягає задоволенню, що є підставою для відмови в задоволенні позову в частині вимог позивача про відшкодування шкоди завданої демонтажем огорожі. В решті позову слід відмовити за безпідставністю.

Встановлено також, що відповідач ОСОБА_5 померла, що підтверджено копією актового запису про смерть № 992 від 18.11.2020 р. (Т.5 а.с.152), то провадження в частині позовних вимог до останньої слід закрити, відповідно до п.7 ст.255 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст. ст.22,186,257, 258,261,267,1166,1167, 1190, 1216, 1218,1219 ЦК України, керуючись ст. ст. 12,81,89, 133, 259, 263-265, 268,273, 283 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині вимог до ОСОБА_5 - закрити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про стягнення матеріальної шкоди в частині відшкодування шкоди спричиненої знищенням огорожі - відмовити за спливом строку позовної давності. В решті позову відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 ;

ОСОБА_6 , місце проживання АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 ;

ОСОБА_7 , місце проживання АДРЕСА_6 ,

ОСОБА_8 , місце проживання АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_4 ;

ОСОБА_9 , місце проживання АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_5 ;

ОСОБА_10 , місце проживання АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_6 ;

ОСОБА_11 , місце проживання АДРЕСА_7 ;

ОСОБА_12 , місце проживання АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_7 ;

ОСОБА_13 , місце проживання АДРЕСА_8 .

Повний текст рішення складенол 13 квітня 2021 року.

Суддя Беркещук Б. Б.