Справа № 163/1492/20 Головуючий у 1 інстанції: Матвійчук С. П.
Провадження № 22-ц/802/647/21 Категорія: 47 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про стягнення заподіяної незаконними рішеннями органу Державної влади матеріальної шкоди за апеляційними скаргами відповідача Волинської митниці Держмитслужби, представника відповідача Державної казначейської служби України Петрунів Тетяни Сергіївни на рішення Шацького районного суду Волинської області від 25 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернуся в суд з позовом до Волинської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про стягнення заподіяної незаконними рішеннями органу Державної влади матеріальної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок незаконних рішень митниці при митному оформленні ввезеного з Республіки Польща автомобіля «Форд Транзит» позивач був змушений сплатити митні платежі у більшому розмірі, аніж діяли на момент його ввезення. Зокрема, 21 січня 2018 року ОСОБА_1 придбав на території Республіка Польща транспортний засіб - автомобіль «Форд Транзит» 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . З метою здійснення митного оформлення автомобіля в режимі імпорту та його подальшого випуску на територію України для вільного обігу, на митний пост «Луцьк» 28.01.2019 року було подано митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ № UА205090/2019/013113. В графі 31 декларації транспортний засіб було описано як «легковий автомобіль 1 шт. бувший у використанні, марка FORD модель ТRANSIT...». В графі 33 вищезазначеної митної декларації (МД) було визначено код товару відповідно до УКТ ЗЕД, затвердженого ЗУ «Про митний тариф». У графах 12, 45 МД митну вартість автомобіля було визначено за погодженням з митним органом (гр. 43) на рівні 93106,40 грн, а сума митних платежів, що підлягали сплаті за митне оформлення згідно з гр. 47 та «В» становила 64133,27 грн. При цьому розрахунок митних платежів здійснювався із застосуванням преференційної ставки акцизу (коефіцієнт 0,5), яка дозволялась для використання на той час.

Митниця не погодилась із визначеним позивачем через агента з митного оформлення у митній декларації кодом згідно УКТ ЗЕД як легкового автомобіля, що був у використані та прийняла рішення про класифікацію автомобіля за кодом УКТ ЗЕД, як автомобіля вантажного типу «фургон», що використовувався понад 8 років. Крім цього, митниця прийняла рішення про відмову у митному оформленні автомобіля у формі картки-відмови та склала відносно агента з митного оформлення ОСОБА_2 протокол про порушення митних правил № 1099/20500/19 від 13.03.2019 року, за ст. 485 МК України, під час якого тимчасово були вилучені документи, що подавались до митного оформлення.

За визначеним митницею кодом позивач оформити автомобіль не міг, оскільки автомобіль не відповідав стандартам не нижче «Євро 5», як того вимагає положення ст. 2 Закону України «Про деякі питання ввезення на митну територію України та проведення першої реєстрації транспортних засобів».

У зв`язку із цим ОСОБА_1 оскаржив рішення митниці про визначення коду товару та картку відмови у митному оформлені в судовому порядку, які за наслідками розгляду судом касаційної інстанції були визнані протиправними і скасовані. Також в судовому порядку була скасована постанова митниці про притягнення агента з митного оформлення ОСОБА_2 до відповідальності за ст. 485 МК України.

Лише після цього позивач здійснив митне оформлення автомобіля, під час якого, серед інших документів, долучив усі прийняті судові рішення. Автомобіль був задекларований як і першочергово за кодом згідно УКТ ЗЕД - , однак розмір митних платежів був більшим в порівнянні із першим декларуванням і склав 98129,10 гривень, оскільки на цей час на відміну від першого декларування уже завершився пільговий період зі сплати акцизу із застосуванням преференції (коефіцієнта 0,5), через що позивач вимушений був застосувати повну ставку акцизу.

Різниця у митних платежах між другим і першим декларуванням автомобіля склала 33995,83 грн. Тому представник позивача просив суд стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 33995,83 грн та моральну шкоду у розмірі 20000 грн, завдані незаконними рішеннями Волинської митниці ДФС, правонаступником якої є Волинська митниця Держмитслужби.

Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 31 серпня 2020 року провадження у справі в частині заявленої вимоги про стягнення 33995,83 грн майнової шкоди було закрито та роз`яснено позивачу право на звернення з такими позовними вимогами в порядку адміністративного судочинства до Волинського окружного адміністративного суду.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 31 серпня 2020 року позовні вимоги про стягнення моральної шкоди були задоволені частково. Стягнуто з державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 5000 грн моральної шкоди.

Постановою Волинського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року ухвалу Любомльського районного суду Волинської області від 31 серпня 2020 року було скасовано та направлено справу в частині заявленої вимоги про стягнення 33995,83 грн майнової шкоди для продовження розгляду до Любомльського районного суду Волинської області.

Постановою Волинського апеляційного суду від 20 листопада 2020 року рішення Любомльського районного суду Волинської області від 31 серпня 2020 року в даній справі в частині стягнення моральної шкоди було залишено без змін.

Розпорядженням голови Любомльського районного суду Волинської області Чишія С. С. від 03 грудня 2020 року справу в частині заявленої вимоги про стягнення 33995,83 грн майнової шкоди за вказаним позовом направлено для розгляду до Шацького районного суду Волинської області.

Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 25 лютого 2021 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 33995 (тридцять три тисячі дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн 83 коп матеріальної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями Волинської митниці ДФС.

Додатковим рішенням Шацького районного суду Волинської області від 29 квітня 2021 року постановлено судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач Волинська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що вказана позивачем сума надміру сплачених платежів на є, та не може бути матеріальними збитками, в розумінні положень чинного законодавства. При цьому, чинним законодавством визначено конкретний порядок дій щодо повернення надмірно сплачених платежів. Вважає, що судом не з`ясовано відповідних обставин, що були важливою складовою фактично-доказової бази у справі, надано неправомірний висновок щодо встановлення факту протиправної поведінки, не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою митниці і шкодою, чим порушено вимоги ст.263 ЦПК України. Просить рішення суду скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача Державної казначейської служби України Петрунів Т. С., не погоджуючись з рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що, задовольняючи позов про стягнення матеріальної шкоди з державного бюджету України, суд не врахував, що механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, врегульований Порядком виконання рішень про стягнення коштів з державного а місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою КМУ від 3 серпня 2011 року № 845.

Функції і завдання органів Казначейства щодо виконання рішень про стягнення коштів боржників перелічено у п. 4 Порядку № 845. У вказаному пункті не зазначено, що органи Казначейства відшкодовують шкоду, завдану боржниками. Органи Казначейства забезпечують лише виконання виконавчих документів. Вважає, що у разі задоволення позовної вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди обов`язок з відшкодування такої шкоди, слід покласти на винну особу, діями якої завдано шкоду, - Волинську митницю ДФС, правонаступником якої є Волинська митниця Держмитслужби. Просить рішення скасувати.

У відзиві на апеляційні скарги позивач просить рішення суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення, а рішення суду першої інстанції слід скасувати з огляду на таке.

З матеріалів справи встановлено наступні обставини.

22 січня 2019 року ОСОБА_1 придбав на території Республіка Польща за 2100 євро транспортний засіб «Форд Транзит» 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля. 28 січня 2019 року представник декларанта агент з митного оформлення Волинської філії КП «Укрброксервіс» ОСОБА_2 подав до митного оформлення на митний пост «Луцьк» Волинської митниці ДФС митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ № UА205090/2019/013113 та товаросупроводжуючі документи на вказаний автомобіль. Транспортний засіб був задекларований як легковий автомобіль, що був у використанні, його призначення - пасажирський, код згідно УКТ ЗЕД - , вартість визначена на рівні 93106,40 грн, сума митних платежів склала 64133,27 грн. Згідно з банківськими квитанціями від 22 січня 2019 року ОСОБА_1 перерахував на рахунок Волинської митниці ДФС 57000 грн. як передоплату за митне оформлення, а 26 січня 2019 року здійснив доплату за митне оформлення транспортного засобу в сумі 7035 грн.

08 лютого 2019 року Волинська митниця ДФС прийняла рішення про визначення коду товару № КТ-UA-2019, відповідно до якого зазначений автомобіль класифіковано за кодом УКТ ЗЕД, як автомобіля вантажного типу «фургон», призначений для перевезення вантажів по дорогах загального користування.

13 березня 2019 року головний державний інспектор відділу оперативного реагування управління протидії митним порушенням та міжнародної взаємодії Волинської митниці ДФС Мурзін В. В. склав відносно агента з митного оформлення ОСОБА_2 протокол про порушення митних правил № 1099/20500/19 за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, за вчинення під час митного оформлення автомобіля дій, спрямованих на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в загальній сумі 48907,37 грн.

20 березня 2019 року митниця видала ОСОБА_1 картку відмови у митному оформленні випуску автомобіля № UA205090/2019/02988 у зв`язку із складанням зазначеного протоколу про порушення митних правил, із роз`ясненням вимог, виконання яких забезпечить митне оформлення товару, а саме: приведення у відповідність граф 31 та 33 ЕМД із класифікаційним рішенням № КТ-UA-2019.

24 квітня 2019 року заступник начальника Волинської митниці ДФС Герман В. М. виніс постанову, згідно якої агента з митного оформлення ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України, відповідно до протоколу № 1099/20500/19 від 13 березня 2019 року та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 146722,11 грн.

Кваліфікаційне рішення митниці № КТ-UA-2019 та картку відмови у митному оформленні автомобіля позивач оскаржив в судовому порядку. Також ОСОБА_2 оскаржив в судовому порядку постанову про притягнення його до відповідальності за ст. 485 МК України від 24 квітня 2019 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці ДФС про визначення коду товару від 08.02.2019 року № КТ-UA-2019, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи проопуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.03.2019 року №UA205090/2019/02988.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Однак, Постановою Верхового суду у складі Касаційного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року було скасовано, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року залишено в силі.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 23 березня 2020 року постанову заступника начальника Волинської митниці ДФС Германа В.М. від 24 квітня 2019 року у справі про порушення митних правил № 1099/20500/19 про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст. 485 МК України було визнано протиправною та скасовано.

09 квітня 2020 року ОСОБА_1 через агента з митного оформлення подав митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ № UА205050/2020/019365, у якій задекларував автомобіль за кодом згідно УКТ ЗЕД, тобто так як і у первинно поданій декларації від 28.01.2019 року.

У декларації вартість автомобіля визначена на рівні 87249,79 грн., а сума митних платежів склала 98129,10 грн. У цей же день митне оформлення транспортного засобу було завершене і Волинська митниця Дермитслужби видала ОСОБА_1 посвідчення про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 .

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, які завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, регламентований ст. 1174 ЦК України, згідно вимог якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, суб`єктом відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, за вказаною нормою є держава, Автономна Республіка Крим або орган місцевого самоврядування. Відшкодування шкоди здійснюється за рахунок державного бюджету, бюджету Автономної республіки Крим та відповідних місцевих бюджетів. Відшкодування шкоди здійснюється незалежно від вини посадової або службової особи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

За змістом статті 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Як передбачено ст. 546 Митного кодексу України митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на митну службу України.

Митниця є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та із своїм найменуванням і діє відповідно до Конституції України, цього Кодексу, інших нормативно-правових актів та на підставі положення, яке затверджується наказом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи.

Митниця підпорядковується центральному органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи.

Таким чином, сторонами у справі є насамперед особи між якими виник спір про право та на них поширюються всі правові наслідки законної сили судового рішення.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що незаконність прийнятих Волинською митницею ДФС рішень стосовно позивача про визначення коду товару та видачу картки відмови у митному оформленні автомобіля об`єктивно доводиться рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року та постановою Верховного Суду від 11 лютого 2020 року, якими ці рішення відповідача були визнані протиправними і скасовані. Неправомірність дій митниці стосовно позивача також підтверджується рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 23 березня 2020 року, яким визнано протиправною і скасовано постанову митниці про притягнення агента з митного оформлення ОСОБА_2 до відповідальності за ст. 485 МК України, винесеної за результатами розгляду протоколу про порушення митних правил, який слугував підставою для прийняття митницею картки відмови у митному оформленні транспортного засобу.

Разом з тим, покликаючись на нормативно-правові акти, які регулюють підстави та порядок відшкодування матеріальної шкоди та на обставини, які підтверджують неправомірність дій відповідача, суд першої інстанції не дослідив правової природи виникнення матеріальної шкоди, не зазначив, чи знаходиться матеріальна шкода, яка на думку позивача заподіяна неправомірними діями митниці, у причинно-наслідковому зв`язку безпосередньо з діями відповідача.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані неправомірністю рішень Волинської митниці ДФС щодо визначення класифікаційного коду товару та відмови у митному оформленні (випуску) товару. При цьому позивач просив відшкодувати матеріальну шкоду, яка полягає в різниці між митним платежем за першим декларуванням автомобіля та платежем за другим декларуванням цього ж автомобіля, оскільки на момент другого декларування завершився пільговий період зі сплати акцизу із застосуванням преференції. Тобто, кошти, які позивач вважає матеріальною шкодою, є фактично сплаченими ними митними платежами. На дану обставину суд не звернув увагу та не врахував, що порядок, умови та процедура повернення помилково та/або надміру сплачених платежів законодавчо врегульовані.

Зокрема, згідно із частинами першою - четвертою статті 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Якщо суд визнає рішення або дії митних органів із зазначених питань протиправними, зобов`яже вчинити певні дії відповідно до вимог митного законодавства і коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень чи дій митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у статті 301 МК України, статті 43 ПК України, статті 45 БК України, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком № 643.

Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.03.2021р. у справі «200/10028/19-а.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що надміру сплачені позивачем митні платежі являють собою матеріальні збитки та безпідставно ухвалив рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

В даному випадку позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав, оскільки позивач вважав матеріальною шкодою зайво сплачені митні платежі, на що не звернув увагу суд першої інстанції та задовольнив позовні вимоги.

Таким чином, через неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, додаткове рішення про компенсацію за рахунок держави судових витрат у даній справі слід скасувати та у зв`язку із задоволенням апеляційних скарг на користь відповідачів слід стягнути судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору за подання апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги відповідача Волинської митниці Держмитслужби та представника відповідача Державної казначейської служби України Петрунів Тетяни Сергіївни задовольнити.

Рішення Шацького районного суду Волинської області від 25 лютого 2021 року в даній справі скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про стягнення заподіяної незаконними рішеннями органу Державної влади матеріальної шкоди відмовити.

Додаткове рішення Шацького районного суду Волинської області від 29 квітня 2021 року в даній справі скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Волинської митниці Держмитслужби 2102 (дві тисячі сто дві) грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної казначейської служби України 1261(одну тисячу двісті шістдесят одну) грн.20 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді :