Справа № 265/5567/21
Провадження № 2/265/1368/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 серпня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/5567/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є власником кв. АДРЕСА_1 . В такому житловому приміщенні зареєстрований, однак не мешкає син позивача, відповідач, який з 2016 року добровільно покинув таке житло та поїхав з м. Маріуполя, місце перебування якого не відоме. Також відповідач за даною адресою не має своїх речей, не приймає жодної участі в її утриманні та сплаті комунальних платежів. При цьому перешкоди для проживання відповідачу в такій квартирі не чиняться. Реєстрація відповідача на теперішній час є перешкодою для позивача в отриманні субсидії з оплати житлово-комунальних послуг. Оскільки ОСОБА_2 не мешкає в спірній квартирі з 2016 року, то просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні позивач, ОСОБА_1 , наполягав на задоволенні позову, вказуючи, що по досягненню 18 років його син, ОСОБА_2 ,. покинув кв. АДРЕСА_1 та став мешкати самостійно. Після того він жодного разу не повертався до місця своєї реєстрації. Де фактично перебуває його син зараз він не знає, бо контакту відповідач із ним не підтримує. Також добровільно ОСОБА_2 знятись з реєстраційного обліку зі спірної адреси не бажає.

Відповідач, ОСОБА_2 , у судове засідання за невідомих суду причин не з`явився повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомлений.

Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши учасників процесу, які з`явились, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 березня 2005 року, яке набуло чинності 30 квітня 2005 року, було визнано дійсним біржовий контракт від 21 листопада 1995 року № 6088, за яким ОСОБА_1 набув права власності на кв. АДРЕСА_1 , що підтверджується реєстраційним посвідченням БТІ № 38628.

За актом від 19 липня 2021 року, складеним ККП «КК «Східна», вбачається, що по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , 1998 р. н., будучи зареєстрованим за такою адресою, фактично там не проживає з 2016 року, що підтверджується свідченнями сусідів по такому будинку.

Допитана як свідок ОСОБА_3 вказувала в суді, що ОСОБА_2 , син позивача, будучи дитиною до 18 років жив разом із батьком, однак вже близька шести років відповідач дійсно не мешкає по АДРЕСА_1 , оскільки вона, як сусідка родини позивача, не бачила ОСОБА_2 весь цей час. Де він може перебувати їй невідомо.

Суд на підставі досліджених доказів встановив, що відповідач, ОСОБА_2 , фактично з 2016 року по теперішній час у кв. АДРЕСА_1 не мешкає без поважних причин.

Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 3 СК визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом.

В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов`язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім`ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним.

За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись ним може існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є, та проживання разом із власником такого житла.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 2 вересня 2019 року по справі № 731/34/17-ц.

Суд при цьому зауважує, що аналіз положень глави 32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна прав щодо володіння, користування та розпорядження цим майном.

Відповідач, ОСОБА_2 , проживав у спірному житлі в якості сина позивача, набувши право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Суд встановив, що сторони на теперішній час разом не мешкають та не пов`язані спільним побутом, отже не мають взаємних прав та обов`язків.

Таким чином право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника на підставі ст. 405, 406 ЦК.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2019 року по справі № 357/7940/16-ц.

Отже, за фактичних обставин, встановлених у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що відповідач, залишаючись зареєстрованим у спірному житловому приміщенні, однак не користуючись ним понад передбачені законом строки без поважних причин, є таким, що втратив право користування кв. АДРЕСА_1 .

Таким чином в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання у спірному житловому приміщенні з 2016 року відповідача свідчить про фактичну втрату ним за ст. 405 ЦК права на користування таким житлом, через що наявні законні підстави для задоволення поданого позову шляхом позбавлення ОСОБА_2 права користування кв. АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування кв. АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 26 серпня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Суддя