Справа № 206/4182/20
Провадження № 2/175/1058/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Сайгак А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вегера Людмила Олександрівна, приватний виконавець Бурхан-Крутоус Лілія Анатоліївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису ННМ №798990 від 08 лютого 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегера Людмилою Олександрівною щодо задоволення за рахунок предмету іпотеки вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання умов кредитного договору №54/144 від 05 вересня 2007 року за період з 09 листопада 2016 року по 09 листопада 2018 року в сумі 34 682 доларів США 17 центів, таким, що не підлягає виконанню.

Позивач ОСОБА_1 та адвокат позивача Пріхно Н.М. надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі (а.с.63,167).

Представник відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» за довіреністю Захарчук Н.В. про дату, час і місце слухання справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням(а.с.96) та розпискою(а.с.166), однак в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, надано відзив(а.с.100-103).

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вегера Л.О. просила справу розглянути без її участі(а.с.140).

Третя особа приватний виконавець Бурхан-Крутоус Л.А. надала заяву про слухання справи без її участі(а.с.108).

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічна норма закріплена і у п.3.1, 3.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. При цьому, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Встановлено, що між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» 05 вересня 2007 року укладено Іпотечний договір №790 згідно якого ОСОБА_1 , як поручитель, передав в іпотеку у якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором кредиту №54/144 від 05 вересня 2007 року нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,100 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер -02-002-0013(а.с.17-22).

01 липня 2015 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №54/144.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року у задоволені позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №54/144 відмовлено, ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2017 року закрито провадження в частині заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості із ОСОБА_2 по кредитному договору №54/144, укладеному 05 вересня 2007 року по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, оскільки рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, який зареєстрований 21 червня 2005 року за №007-2005, було 20 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором кредиту №54/144 від 05 вересня 2007 року в сумі 290080,48 гривень та на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року було видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 червня 2014 року по справі №928/14 (а.с.8-13).

08 лютого 2019 року представник АТ «Укрсоцбанк» Лановенко К.С. звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вегера Л.О. з заявою про вчинення виконавчого напису, оскільки строк платежу за кредитним договором настав, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки просили задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла в наслідок невиконання/неналежного виконання умов кредитного договору №54/144 за період з 09 листопада 2016 року по 09 листопада 2018 року, а саме: строкова заборгованість 4 404 дол. США; прострочена заборгованість 10 246 дол. США, строкова заборгованість по нарахованим відсоткам 98,87 дол. США, прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам - 19 934,30 дол. США.(а.с.123)

10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ "Укрсоцбанк" шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Так згідно рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у Передавальному акті, а саме - з 15 жовтня 2019 року. Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15 жовтня 2019 року затверджено Передавальний акт.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про Іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частиною 4 ст. 33 ЗУ «Про Іпотеку» визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), постановах Верховного Суду, зокрема від 14 березня 2019 року у справі № 201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31 січня 2018 року у справі № 285/2975/16 (провадження № 61-31641св 18), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові №569/8884/17 від 14.08.2019 вказав, що для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата ВС у постанові від 29.03.2019 року у цивільній справі №137/1666/16-ц.

Суду не надано доказів того, що Акціонерний банк «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерний банк «Альфа-Банк» подав нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи, які підтверджують безспірність вимог боржника, а нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, врахував та належним чином перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості.

Так, рішенням Самарського районного суду м. Дніпра від 07 грудня 2017 року, яке залишено без змін Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року зазначено, що відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, за виконавчим написом нотаріуса №170 від 08 лютого 2019 року задоволено вимоги стягувача у розмірі заборгованості ,що виникла за період з 09 листопада 2016 року по 09 листопада 2018 року , в той час,коли 06 лютого 2019 року судом встановлено і підтверджено припинення поруки та відсутність підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування вказаних доводів позивача щодо безспірності заборгованості, на підставі якого вчинено виконавчий напис нотаріуса.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

При розгляді даного спору, суд також враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів , в частині, зокрема, п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 .

Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вегера Л.О. у виконавчому написі від 08 лютого 2019 року № 170 послався на пункт постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 , який був не чинним на момент вчинення виконавчого напису.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність, визначених у ст. 88 Закону України «Про нотаріат», підстав для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, а тому враховуючи встановлені судом обставини, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису від 08 лютого 2019 року зареєстрованого в реєстрі за №170 вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегера Л.О. щодо звернення стягнення за Іпотечним договором №790 від 05 вересня 2007 року укладеним між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з підстав та мотивів викладених вище.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь позивача ОСОБА_1 повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 12, 13, 76, 141, 263-266 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вегера Людмила Олександрівна, приватний виконавець Бурхан-Крутоус Лілія Анатоліївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий напис ННМ №798990 від 08 лютого 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегера Людмилою Олександрівною, щодо задоволення за рахунок предмету іпотеки вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання умов кредитного договору №54/144 від 05 вересня 2007 року за період з 09 листопада 2016 року по 09 листопада 2018 року в сумі 34 682 доларів США 17 центів, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Озерянська Ж.М.