14 квітня 2021 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Калмикової Ю.О.,
при секретарі Кравченко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Служба у справах дітей Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області,
Зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Служба у справах дітей Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 05 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після укладення шлюбу та народження дитини, влітку 2016 вони переїхали проживати з м. Воронежа РФ до м. Лисичанська. З того часу між позивачкою та відповідачем виникли непорозуміння, вони почали постійно сваритися.
На початку червня 2017 року відповідач зібрав свої речі та покинув її з дитиною. Через декілька днів відповідач по телефону повідомив її, що більше не бажає перебувати з нею у шлюбі. З червня 2017 ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Їх спільна дитина залишилась на утриманні позивача. Шлюб між сторонами розірваний 30.01.2019.
З червня 2017 дитина мешкає з позивачем. В будинку де мешкає дитина створені належні умови для проживання. За дитиною доглядає позивач та її новий чоловік. Де знаходиться батько дитини їй не відомо, дитину останній не утримує, не відвідує.
У зв`язку з чим просить суд, визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем за місцем її проживання та стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , 2016 року народження аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини.
Надходження позовної заяви та інших заяв до суду
26.02.2020 року ухвалою суду було прийнято до провадження цивільну справу № 415/9005/19 та призначено її до розгляду (а.с.29).
22.04.2020 року підготовче провадження у цивільній справі №415/9005/19 закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.36).
03.06.2020 року представник позивача - адвокат Бондаренко Ю.Ю. надав клопотання, в якому просив справу слухати без його участі та без участі позивача (а.с.43).
10.02.2021 року представник третьої особи надав письмове клопотання, в якому просили слухати справу без участі їх представника (а.с.59).
15.02.2021 року та 05.04.2021 року представник позивача - адвокат Бондаренко Ю.Ю. надав письмове клопотання про залучення процесуального правонаступника третьої особи (а.с.61).
05.04.2021 року ухвалою суду залучено процесуального правонаступника третьої особи (а.с.67).
Доводи особи, яка подала позов
Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та відповідачем виник спір щодо місця проживання їх спільної дитини та неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, в прохальній частині позовної заяви просила слухати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає, просила позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Представник позивача - адвокат Бондаренко Ю.Ю. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду письмове клопотання, в якому просив слухати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає, просив позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, клопотання про відкладення слухання справи до суду не надходило.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області - в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за відсутності його представника, ухвалити рішення у справі з врахування інтересів дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 16.03.2016 року, виданого територіальним відділом ЗАГС Комінтернівського району міста Воронежа управління ЗАГС Воронежської області, ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Воронеж РФ, про що складено актовий запис № 988. Батьком зазначений ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_4 .
Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 25.04.2019 року, виданого виконавчим комітетом Новодружеської міської ради м. Лисичанськ Луганська область, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали шлюб 25.04.2019 року, про що складено актовий запис № 20. Прізвище після державної реєстрації дружини ОСОБА_6 .
Згідно з довідкою від 26.06.2018, виданою головою вуличного комітету та посвідченої Центром надання адміністративних послуг у м. Лисичанську, ОСОБА_4 мешкає за адресою АДРЕСА_1 і склад її сім`ї є таким: ОСОБА_7 , 1933 року народження - пробабця, ОСОБА_3 , 2016 року народження - син.
Згідно з довідкою від 26.06.2018, виданою головою вуличного комітету та посвідчена Центром надання адміністративних послуг у м. Лисичанську, ОСОБА_8 мешкає за адресою АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_9 , 2016 року народження з 20.05.2017. Син знаходиться повністю на утриманні матері.
Мотивувальна частина
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК).
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Достовірними, відповідно до ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.
Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).
Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.
Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.
Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
Враховуючи вік малолітнього ОСОБА_3 , 2016 року народження, який на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з матір`ю, яка фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному.
Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька та (чи) в твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини, а позивач потребує такої допомоги, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів заявлено обґрунтовано, позовні вимоги підтверджено протягом судового засідання, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.
Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 768,40 грн., сплачених позивачем за позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. за вимоги про стягнення аліментів.
У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 76, 81, 82, 89, 141, 259, 264-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 141,161, 180-182, 191 СК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Служба у справах дітей Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, задовольнити повністю.
Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактичним місцем проживання його матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Воронежа, Воронезької області, місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку в Луганському апеляційному суді шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер невідомо.
СУДДЯ Ю. О. КАЛМИКОВА