ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6739/21 Справа № 206/6266/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Маштак К. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Городничої В.С.,

суддів Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 14 травня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У вересні 2016 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 02.08.2010 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 10200,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 25.07.2016 року має заборгованість у розмірі 84808,76 грн, яка складається з наступного: 18576,69 грн - заборгованість за кредитом; 59467,37 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2250,00 грн - заборгованість за пеню та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина) відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 4014,70 грн - штраф (процентна складова) відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

З таким рішенням суду в частині відмови у стягненні основної заборгованості та заборгованості по процентам за користування кредитом позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку про стягнення основної заборгованості в розмірі 18 576,69 грн та процентів за користування кредитом у сумі 11 186,19 грн, а в іншій частині залишити рішення без змін.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки не дослідив належним чином наявні в матеріалах справи докази та обставини справи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, який мотивовано тим, що апеляційна скарга є безпідставною, а рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, тому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно позову встановлено, що 02 серпня 2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та отримала кредит у розмірі 10 200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Крім того, позивачем зазначено, що кредитним договором у даному випадку є сукупність документів, що містять умови надання кредиту, а саме: заява від 02.08.2010 року, Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку, викладені на банківському сайті.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 25.07.2016 року має заборгованість у розмірі 84808,76 грн, яка складається з наступного: 18576,69 грн - заборгованість за кредитом; 59467,37 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2250,00 грн - заборгованість за пеню та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина) відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 4014,70 грн - штраф (процентна складова) відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Суд встановив, що з переліку всіх документів, які на думку позивача складають кредитний договір, відповідач під підпис ознайомлений виключно з анкетою-заявою від 02.08.2010 року, котра не містить відповідних істотних умов.

Крім того, судом встановлено, що процентна ставка у вищевказаній анкеті-заяві від 02.08.2010 року не зазначена.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції посилався на відсутність будь-яких доказів щодо отримання відповідачем кредитної картки зі встановленням кредитного ліміту та відомостей щодо розміру використаних відповідачем кредитних коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення відсотків по кредиту, пені, комісії та штрафів суд першої інстанції виходив з того, що відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені, комісії та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у стягненні основної заборгованості (тіла кредиту) та відсотків за користування кредитом, оскільки в іншій частині рішення суду апелянтом не оскаржується.

Так, колегія суддів не може повністю погодитися з рішенням суду в оскаржуваній частині та відхиляє доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст.76,77,78,79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності її письмового свідчення про те, що вона ознайомлена у письмовому вигляді та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не є підставою для визнання неукладеним кредитного договору, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 02.08.2010 року процентна ставка та строк дії кредитного договору не зазначені. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Водночас, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення відсотків по кредиту, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Крім того, позивач разом з апеляційною скаргою надав розрахунок заборгованості за договором №SAMDN7621 від 29.11.2013 року, укладеного між АТ "ПриватБанк" та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 25.07.2016 року, довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти "Кредитка Універсальна" 55 днів пільгового періоду та виписку по рахунку ОСОБА_1 за договором №б/н за період з 02.08.2010 року по 27.05.2021 року.

Із даного розрахунку заборгованості за договором №SAMDN7621 від 29.11.2013 року, укладеного між АТ "ПриватБанк" та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 25.07.2016 року вбачається, що процентна ставка у період з 29.11.2013 року по 25.07.2016 року становить 30% річних. Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що разом з позовною заявою банк долучив розрахунок заборгованості за договором №б/н від 02.08.2010 року, укладеного між АТ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 , станом на 25.07.2016 року в якому зазначена процентна ставка у період з 29.11.2013 року по 29.08.2014 року - 27,60% річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року - 32,40% річних, а у період з 01.04.2015 року по 25.07.2016 року - 42,00%.

Таким чином, існують розбіжності в наданих апелянтом розрахунках, а тому колегія суддів не може їх прийняти до уваги як належний доказ на підтвердження суми заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, в анкеті-заяві від 02 серпня 2010 року зазначений відповідачем бажаний кредитний ліміт за платіжною картою кредитка "Універсальна"/GOLD у розмірі 3 000,00 грн.

З урахуванням вимог ч. ч. 3, 6 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів не приймає до уваги подану з апеляційною скаргою довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти "Кредитка Універсальна" 55 днів пільгового періоду та виписку по рахунку ОСОБА_1 за договором №б/н за період з 02.08.2010 року по 27.05.2021 року, як доказ заявлених позовних вимог, оскільки позивач у позовній заяві на такий доказ не посилався і відповідно цей доказ не був предметом дослідження у суді першої інстанції. Позивач в апеляційній скарзі зазначає про те, що був позбавлений можливості подати докази до суду першої інстанції у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, з Епідемічною ситуацією щодо COVID-19 та знаходженням довідки про умови кредитування в архіві банку й отримання її з архіву лише 25.05.2021 року, однак не підтверджуючи це жодними доказами.

Таким чином, з урахуванням наведеного, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 3 000,00 грн, котра була зазначена в анкеті-заяві 02.08.2010 року, яка підписана відповідачем.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за тілом кредиту з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про часткове задоволення даних позовних вимог.

На підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 344,50 грн.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 14 травня 2021 рокускасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 02.08.2010 року у сумі 3 000,00 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 344,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова