Провадження № 2-о/161/232/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

з участю секретаря судового засідання Самсонюк Ю.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцеві,-

В С Т А Н О В И В:

12.07.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_3 . Будучи спадкоємцем першої черги, заявник прийняла спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті. Інші спадкодавці відмовились від прийняття спадщини. При оформленні спадкових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , було виявлено помилку, допущену в Державному акті на право приватної власності на землю від 27.06.2001 виданому Чаруківською сільською радою народних депутатів, а саме прізвище спадкодавця записано як « ОСОБА_6 », що не збігається із записом його прізвища у свідоцтві про смерть, де воно зазначене як « ОСОБА_3 ». Внаслідок такої помилки виникла невідповідність між свідоцтвом про смерть спадкодавця та правовстановлюючим документом на земельну ділянку, який був йому виданий, у зв`язку із чим приватним нотаріусом постановлено відмову заявнику видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 .

Таким чином, з метою оформлення спадкових прав на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , заявник просить встановити факт належності правовстановлюючого документа - Державного акту на право власності на землю виданого на ім`я ОСОБА_6 Чаруківською сільською радою народних депутатів 27.06.2001, - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 14.07.2021 відкрито окреме провадження у справі.

До початку судового засідання заявником було подано до суду заяву, відповідно до змісту якої вона просять розгляд справи здійснювати у її відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Заінтересована особа у судове засідання не з`явилась, хоча повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що складено відповідний актовий запис №20 від 02.11.2020 виконавчим комітетом Чаруківської сільської ради Луцького району Волинської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02.11.2020 (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина.

Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №64249460 від 07.04.2021, 07.04.2021 приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Гловацькою А.В. заведено спадкову справу №67465650 (27/2021) (а.с.7).

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину, заявник ОСОБА_1 , яка була дружиною ОСОБА_3 , 08.07.2021 звернулась до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Гловацької А.В. із відповідною заявою.

Проте, як вбачається із постанови приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Гловацької А.В. №198/02-31 від 08.07.2021, заявниці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 . Постанова обгрунтована тим, що після огляду усіх наданих документів для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом приватним нотаріусом виявлено розбіжність даних у свідоцтві про смерть та у правовстановлюючому документі, у зв`язку із чим неможливо встановити належність правовстановлюючого документа спадкодавцю (а.с.11).

З дослідженої в судовому засіданні копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ №001457 від 27.06.2001 встановлено, що громадянину ОСОБА_6 , який мешкає в с.Чаруків Луцького р-ну Волинської області видано вищевказаний акт (зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №339) у тому, що на підставі рішення №18/5 Чаруківської сільської ради народних депутатів від 26.01.2001 йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 2.20 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Чаруківської сільської ради (а.с.8).

В той же час, згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 15.01.1970, відмітки про реєстрацію шлюбу в копії паспорта серії НОМЕР_3 від 11.01.2012, копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 24.02.1999 та копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02.11.2020 прізвище спадкодавця значиться як « ОСОБА_3 » (а.с.5-6, 9-10).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, досліджені в ході розгляду докази, які були надані заявником, у своїй сукупності, дають підстави для висновку, що в Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ №001457 від 27.06.2001 виданому Чаруківською сільською радою народних депутатів та у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 від 02.11.2020 наявні розбіжності у написанні прізвища померлого, внаслідок допущення помилки в одному із документів, яка виникла при їх оформленні, що позбавляє заявників можливості усунути її в позасудовому порядку, а тому суд приходить до висновку про те, що саме ОСОБА_3 належить Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ №001457 від 27.06.2001.

Встановлення належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення та породжує юридичні наслідки, пов`язані з реалізацією її права на спадщину.

Таким чином, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцеві є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77-81, 247, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцеві - задовольнити.

Встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ №001457 від 27 червня 2001 року виданий Чаруківською сільською радою народних депутатів (зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №339), виданий на ім`я « ОСОБА_6 », належить ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 18.08.2021.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області А.В. Олексюк