ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року

м. Харків

справа № 645/1222/20

провадження № 22-ц/818/2495/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

Учасники справи:

позивач - Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові, без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення неправомірно отриманих бюджетних коштів

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2020 року у складі судді Алтухової О.Ю.,-

в с т а н о в и в:

02 березня 2020 року Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради (далі за текстом - УСЗН Немишлянського району ХМР) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь неправомірно отримані бюджетні кошти у розмірі 1242,54 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2020 року позов УСЗН Немишлянського району ХМР - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради неправомірно отримані бюджетні кошти в розмірі 1242 грн. 54 коп.

Судові витрати по сплаті судового збору, який сплачено позивачем при зверненні до суду з позовом, компенсовано УСЗН Немишлянського району ХМР за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на неправильність застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вказує, що позовна заява не містить посилань на правову норму, на підставі якої відповідач зобов`язаний повернути нібито надмірно отримані ним бюджетні кошти, відповідачем не здійснювалось ніяких протиправних дій відносно позивача, матеріали справи не містять доказів навмисних дій відповідача щодо подання недостовірних відомостей. Крім того, позивачем не надано розрахунку надмірно сплачених коштів за кожний місяць, лише зазначено загальну суму, відсутній розрахунок і обґрунтування призначеної спочатку допомоги на кожний місяць, призначені позивачем суми, значно нижчі прожиткового мінімуму.

Зазначає, що оскільки допомога була призначена в розмірі, значно меншим від передбаченої Конституцією, з боку позивача мали місце не переплати коштів, які потрібно повернути, а навпаки, недоплати коштів. Позивачу частково повернуті начебто надміру отримані кошти, на підтвердження чого відповідачем надано копію квитанції про сплату 316,61 грн., що судом до уваги прийнято не було.

Також, представник відповідача посилається на те, що до суду першої інстанції подавалися ряд клопотань про відкладення розгляду справи та розгляду справи виключно у присутності сторони відповідача. Рішень про результати розгляду цих клопотань отримано ними не було, а розгляд справи за їх відсутності позбавив права брати участь в судових засіданнях та досліджувати докази, надавати відповідні пояснення, докази, у тому числі і оригінал квитанції про оплату коштів на користь позивача для огляду в судовому засіданні

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не враховано того, що ВНЗ, в якому отримано стипендію відповідачем за вересень 2018 року, ВНЗ вимагає йому повернути у вигляді відшкодування коштів на оплату послуг з підготовки фахівців», і за цієї умови стипендія є доходом відповідача, то сума 316,61 грн. ним сплачена даремно і помилково. На теперішній час відповідач не може отримати відомості щодо того, чи є отримана стипендія складовою частиною "відшкодування", тому вважає, що суд вирішив справу по суті передчасно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильність застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що судом порушено право сторони відповідача бути присутнім у судовому засіданні, надавати пояснення, здійснювати захист від протиправних посягань позивача. Доводи відповідача та його представника, викладені у відзивах судом не розглядалися, зміст відзиву не відображений у рішення суду, викладені аргументи лише однієї сторони. У рішенні зазначено про відповідь на відзив, який не був направлений відповідачу, суд не виконав свого обов`язку проконтролювати надходження відповіді на відзив стороні відповідача, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості висловити свої аргументи.

Вказує, що судом прийнято без доказів твердження позивача про нібито навмисне укриття відповідачем суми стипендії. При цьому відповідач у відзиві зазначав, що у той період, навчався у ВНЗ декілька днів, не знав та не міг знати, що у вересні 2018 року йому була призначена стипендія, до того ж така виплата нараховувалася на банківську картку, яких у позивача декілька.

Вважає, що суд не ознайомлювався з клопотаннями відповідача, оскільки вони не знайшли свого відображення у рішенні суду, відхилення цих клопотань без постановлення ухвал, на думку відповідача, є незаконними та суперечить об`єктивності розгляду справи.

Звертає увагу на те, що, суд не дослідив вірність нарахованих сум, а також сум так званої переплати, не дослідив також і аргументи відзиву, не з`ясував чи надходила до позивача сплачена відповідачем сума в розмірі 316,61 грн. Також, зазначає, що сума стипендії за вересень 2018 року не моє вважатися доходом відповідача, оскільки навчальний заклад спільно з державою вимагає у відповідача не лише повернення цієї суми, але й набагато більшої, однією зі складових якої є стипендія.

До того ж, оскільки позивачем допомога була призначена в розмірі, значно меншим від передбаченої Конституцією, то з боку позивача мали місце не переплати сум, які відповідачу необхідно повернути, а навпаки, недоплати коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу УСЗН Немишлянського району ХМР, просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими, оскільки судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального права, без будь-яких порушень норм процесуального права.

Вказує, що відповідач не міг не знати про факт наявності у нього відповідного доходу - стипендії у вищому навчальному закладі) та зобов`язаний був повідомити про це у поданій заяві від 08.11.2018.

Вважає, що суд правильно не прийняв до уваги надану відповідачем копію квитанцію про часткову сплату 26.08.2020 заборгованості у розмірі 316,61 грн, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 95 ЦПК України та її було надано з суттєвим порушенням процесуального строку для подання відповідних доказів. Крім того, з цього доказу взагалі неможливо встановити, за що сплачені грошові кошти, номер судової справи, призначення платежу, тощо.

Докази, які не були належним чином надані іншій стороні, не можуть бути враховано судом при прийнятті судового рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням УПСЗН Немишлянського району ХМР від 31.01.2019 року ОСОБА_1 було призначено Державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї з 01.11.2018 по 30.11.2018 у розмірі 289,96 грн., а з 01.12.2018 по 30.04.2019 у розмірі 302,56 грн. щомісячно. Під час здійснення вибіркової перевірки особових справ одержувачів допомоги, державними інспекторами було встановлено, що відповідач приховав обставини, які впливають на право отримання допомоги та її розмір, а саме згідно з довідкою ДФС про доходи ОСОБА_1 встановлено, що останній отримував дохід у 2018 році стипендію у розмірі 1660,00 грн., про що не було зазначено відповідачем у поданих заявах, та безпосередньо вплинуло на розмір призначеної допомоги. За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача на користь позивача надміру виплаченої державної допомоги в сумі 1242,54 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено, що 08.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до УПСЗН Немишлянського району ХМР з заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. На другому аркуші заяви відповідачем власноручно зроблено запис «Я не працюю, не навчаюсь, ПП не є, в ЦЗ на обліку не перебуваю» (а.с.7-8).

Рішенням УПСЗН Немишлянського району ХМР від 31.01.2019 ОСОБА_1 було призначено Державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї з 01.11.2018 по 30.11.2018 у розмірі 289,96 грн., а з 01.12.2018 по 30.04.2019 у розмірі 302,56 грн. щомісячно (а.с. 9).

ОСОБА_1 подано Декларацією про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги, в якій члени сім`ї ОСОБА_1 та інші доходи крім допомоги - не зазначені (а.с.11-12).

За відомостями ДФС ОСОБА_1 отримав дохід за період з 07.2018 року по 09.2018 року у розмірі 1660,00 грн. (а.с.10).

Судом встановлено, що вказаний дохід отриманий відповідачем у виді стипендії Криворізького державному педагогічному університету.

Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації, який здійснює нарахування виплат, розраховано переплату бюджетних коштів Відповідачу, яка станом на 10.09.2019 склала 1242,54 грн.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Статтею 5 вказаного Закону розмір державної соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім`ї та її середньомісячним сукупним доходом.

Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250 «Про затвердження порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям» державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) розмір державної соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім`ї та її середньомісячним сукупним доходом, який обчислюється за методикою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, але цей розмір не може бути більшим ніж 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім`ї.

Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» для працездатних осіб встановлено прожитковий мінімум з 01.01.2018 1762,00грн, з 01.07.2018 1841,00 грн, з 01.12.2018 1921,00 грн.

Відповідно п.3,4 «Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги» затвердженої Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України, Державного комітету статистики України, Державного комітету молодіжної політики, спорту і туризму України від 15.11.2001 року № 486/202/524/455/3370 встановлено, що для обчислення суми доходів ураховуються доходи в грошовій та натуральній формі, а також в іноземній валюті за кордоном з будь-яких джерел як на території України, так і за її межами. При визначенні сукупного доходу органи, що призначають допомогу, користуються усіма офіційними джерелами, які містять інформацію про доходи громадян, у тому числі інформацією органів державних податкових адміністрацій. До сукупного доходу входять, зокрема стипендія.

Згідно вказаної Методики загальна сума сукупного доходу одержувачів допомоги включає в себе суму всіх доходів кожної особи, яка враховується при наданні допомоги, визначених на підставі наданих документів за останні шість календарних місяців або два квартали, що передують місяцю звернення за призначенням соціальної допомоги, якщо інше не передбачене законодавством.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг про те, що отримана відповідачем стипендія не є доходом, який враховується при обчисленні сукупного доходу сім`ї для виплати соціальної допомоги.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено випадки, коли у наданні державної соціальної допомоги може бути відмовлено, а виплата призначеної допомоги може бути припинена, а саме: п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону, якщо малозабезпечена сім`я має додаткові джерела для існування, а також хто-небудь із її складу протягом 12 місяців перед зверненням за наданням державної соціальної допомоги здійснив покупку або оплатив послуги на суму, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім`ї.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» передбачено, якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення.

Відповідно п.27 «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», затвердженого Постановою КММ України від 24.02.2003 №250 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) контроль за правильністю призначення і виплати соціальної допомоги здійснює орган соціального захисту населення безпосередньо та через соціальних інспекторів. Органи соціального захисту населення мають право робити запити та у строк до 15 календарних днів з дня надходження відповідного запиту безоплатно отримувати від територіальних органів ДФС, інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування інформацію, необхідну для перевірки достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Для підтвердження даних про доходи (відсутність доходів) використовуються відомості ДФС з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, встановленому Мінсоцполітики та Мінфіном.

Пунктом 28 вище вказаного Порядку встановлено, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Разом з тим, відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, не може бути повернута сума надмірно перерахована (виплачена) державна соціальна допомога зокрема тоді, якщо позивач не доведе, що виплату здійснив добровільно, але внаслідок рахункової помилки з його боку чи недобросовісності з боку відповідача як набувача державної соціальної допомоги. Така недобросовісність може проявлятися у несумлінному ставленні до виконання власних обов`язків, зловживанні правом у власних інтересах або в інтересах третіх осіб тощо.

Згідно із п.п. 1- 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Що стосується посилання відповідача та представника відповідача на те, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що відповідачем повернуто позивачу суму в розмірі 316,61 гривень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідачем надано копію квитанції від 26 серпня 2020 року на суму 316,61 грн., на яку він посилається у відзиві на позовну заяву (а.с.122).

Згідно п. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Верховний Суд в постанові від 17 липня 2019 року по справі № 810/719/18 зробив висновок, в якому вказав, що чинним процесуальним законодавством встановлено вимоги, за умови дотримання яких докази є допустимими, при цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Важливою вимогою використання копії письмового доказу як допустимого доказу у справі є її належне засвідчення та передчасне надсилання іншим учасникам справи.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що копія доказу була подана без дотримання порядку, встановленого ч. 5 ст. 95 ЦПК України, а тому копія квитанції від 2о серпня 2020 року не прийнята в якості доказу по справі.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що повернення відповідачем суми у розмірі 316,61 грн. позивачу здійснено після звернення останнього до суду та може бути враховане під час виконання рішення суду.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг в частині незаконності розгляду судом першої інстанції справи за відсутності відповідача та представника відповідача, що обмежило їх доступ до правосуддя, з огляду на таке.

Справу розглянуто за відсутності відповідача та представника відповідача, які своєчасно та належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно із п. 1 ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Справа перебувала в проваджені суду першої інстанції з 02.03.2020, тобто понад 8 місяців.

18 грудня 2020 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю інформації, без якої, на думку відповідача, справу розглянути не можливо, а також через його хворобу.

Відомості про причини неявки представника відповідача у матеріалах справи відсутні.

Відповідно ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Статтею 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 3 ст.223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку.

У своїх рішеннях, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення Суду у справі «Шульга проти України», пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (рішення Суду у справі «Мусієнко проти України», пункт 24, № 26976/06, від 20.01.2011).

Відтак, посилання апелянтів на порушення судом першої інстанції вимог п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України та Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 не відповідає фактичним обставинам справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який вважав можливим розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що відсутність відповідача та представника відповідача у судовому засіданні не вплинуло на правильне вирішення справи.

Доводи про те, що суд першої інстанції не направив відповідачу ухвали, якими вирішені заявлені ним клопотання, також відхиляються колегією суддів, оскільки вказані судові рішення були прийняті судом та проголошені під час судового засідання, після обговорення з представником позивача, на місці без складення окремого процесуального документу. За таких обставин, направлення вказаних ухвал на адресу відповідача або доведення до його відома іншим шляхом цивільно-процесуальним законодавством не передбачено. Одночасно з цим сторона відповідача мала право на ознайомлення із аудіозаписом судового засідання, а також отримання копії його запису у передбаченому законом порядку.

Також, колегія суддів зазначає, що цивільно-процесуальним законодавством не передбачено обов`язок суду першої інстанції надсилати на адресу учасників справи заяв по суті, поданих відповідно до ст. ст. 178-181 ЦПК України, у разі неотримання вказаних заяв учасниками справи, останні не позбавлені права ознайомитись з матеріалами справи, у тому числі з відповіддю на відзив. Крім того, відповідь УСЗН Немишлянського району ХМРна відзив ОСОБА_1 містить прохання про задоволення позовних вимог та не містить додаткових аргументів або доводів, ніж тих, що викладені у позовній заяві.

Зважаючи на те, що відповідач свідомо не надав достовірну інформацію про свої доходи, факт недобросовісності набувача колегія суддів вважає доведеним, а тому кошти, виплачені відповідачу як державна соціальна допомога підлягають поверненню.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги залишаються без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, 369, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук