Провадження № 2/127/2694/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Іщук Т.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Ієговську А. О. звернувся до суду з позовом до МТСБУ про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Свої вимоги мотивує тим, що 28 вересня 2020 року, близько 18 години 00 хвилин, в м. Вінниці по вул. Андрія Первозванного водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Audi А6», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . На дату скоєння цієї пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована не була. В результаті зазначеної ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих травм померла. Позивач є сином загиблої ОСОБА_3

28 вересня 2020 року по факту ДТП було внесено відомості до ЄРДР за №0000344, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого відділу СУ ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Дикого М. М. від 30 жовтня 2020 року вищевказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

29 листопада 2020 року ОСОБА_1 через свого представника подав до МТСБУ повідомлення про ДТП та звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування, надавши документи, що підтверджують витрати на поховання на суму 15900,00 грн.

27 січня 2021 року ОСОБА_1 також подав до МТСБУ заяву про долучення документів для виплати страхового відшкодування, а саме надав оригінал довідки про ДТП №909604 від 08 грудня 2020 року.

Однак, листом № 3-01-б/4883 від 11 лютого 2021 року позивачу відмовлено у виплаті відшкодування з фонду захисту потерпілих у зв`язку з тим, що в матеріалах справи МТСБУ наявні копії документів, що підтверджують добровільне відшкодування ОСОБА_2 шкоди позивачу.

19 квітня 2021 року позивачем до МТСБУ подано його пояснення щодо отриманих коштів на картковий рахунок, однак МТСБУ листом № 3-01-а/17180 від 14 травня 2021 року повідомлено позивача про відсутність правих підстав для відшкодування заподіяної шкоди та для перегляду раніше прийнятого рішення. На думку позивача вказане рішення МТСБУ суперечить вимогам чинного законодавства України, а тому просить позов задовольнити (а.с. 1-4).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2021 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб та до участі в справі як третю особу залучено ОСОБА_2 , запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

Відповідач відзив на позов не надав.

Третя особа своїм правом на надання пояснень не скористалася.

Будь-які докази по справі чи інші клопотання від учасників справи на адресу суду не надійшли.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом установлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, які ґрунтуються на нормах ЦК України щодо відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судом установлено, що 28 вересня 2020 року, близько 18 години 00 хвилин, в м. Вінниці по вул. Андрія Первозванного водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Audi А6», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 .

Володільцем джерела підвищеної небезпеки є водій ОСОБА_2 .

На момент пригоди відповідальність водія автомобіля «Audi А6», державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована не була.

В результаті зазначеної ДТП пішохід ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, які стали причиною її смерті.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

28 вересня 2020 року по факту дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000344, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого відділу СУ ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Дикого М.М. від 30 жовтня 2020 року вищевказане кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Позивач по справі організував похорони та взяв на себе витрати на поховання ОСОБА_3 .

Так, позивач поніс витрати на ритуальні послуги та пов`язані з ними дії (труна, автокатафалк, автобус супроводження, хрест, вінки, носії, доставка належної атрибути та інше) на суму 13800, 00 грн, що підтверджується договором - замовленням 2809-0110 від 30 вересня 2020 року з додатком, укладеним з ФОП ОСОБА_4 (РП «Вічна пам`ять»), товарним чеком від 01 жовтня 2020 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру №5 від 30 вересня 2020 року, довідкою ФОП ОСОБА_4 від 04 жовтня 2020 року.

Крім того, позивач поніс витрати, пов`язані з зберіганням та підготовкою тіла загиблої на суму 2100,00 грн, про що свідчить товарний чек від 30 вересня 2020 року.

Загалом позивачем було понесені витрати на поховання у розмірі 15900,00 грн.

29 листопада 2020 року ОСОБА_1 через свого представника подав до МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та звернувся з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, надавши документи, що підтверджують витрати на поховання, а саме: копію договору-замовлення від 30 вересня 2020 року, оригінал квитанції до ПКО № 5 від 30 жовтня 2020 року ФОП ОСОБА_4 на суму 13 800 грн, копію свідоцтва про реєстрацію ФОП ОСОБА_4 , оригінал квитанції до ПКО № б/н від 30 вересня 2020 року ФОП ОСОБА_5 на суму 2100 грн та товарний чек від 30 вересня 2020 року, копію виписки з ЄДРЮОФОПГФ щодо ФОП ОСОБА_5

27 січня 2021 року ОСОБА_1 також подав до МТСБУ заяву про долучення документів для виплати страхового відшкодування, а саме надав оригінал довідки про ДТП №909604 від 08 грудня 2020 року.

Листом № 3-01-б/4883 від 11 лютого 2021 року позивачу відмовлено у виплаті відшкодування з фонду захисту потерпілих у зв`язку з тим, що в матеріалах справи МТСБУ наявні копії документів, що підтверджують добровільне відшкодування ОСОБА_2 шкоди позивачу.

19 квітня 2021 року до МТСБУ подано пояснення ОСОБА_1 щодо отриманих коштів на картковий рахунок із змісту якого слідує, що 30 вересня 2020 року на картковий рахунок останнього було перераховано кошти в сумі 10 000, 00 грн від невідомої особи, однак водій ОСОБА_2 до вказаного платежу жодного відношення не має, в підтвердження викладених обставин до вказаних пояснень додано виписку АТ КБ «Приватбанк» №HD1RS9E1JDPQS407 від 06 квітня 2021 року.

Листом № 3-01-а/17180 від 14 травня 2021 року МТСБУ повідомлено позивача про відсутність правих підстав для відшкодування заподіяної шкоди та підстав для перегляду раніше прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, за змістом зазначеної норми закону саме володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність по використанню яких є джерелом підвищеної небезпеки.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, а не проста необачність.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки. Наразі матеріали справи таких доказів не містять.

Як зазначено в абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Отже, особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.

З огляду на викладене, відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє володільця транспортного засобу/його страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

На момент скоєння ДТП водій не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

У статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 вказаного закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому законом "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 вказаного вище Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

В пункті 41.1. а) статті 41 Закону закріплено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до пункту 27.4. статті 27 Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого; забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих; надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності.

Згідно ст. 2 вказаного Закону поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.

На момент скоєння ДТП, як вказувалося, водій не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Законом передбачений ліміт страхового відшкодування по витратам на поховання, тому максимальний розмір страхового відшкодування становить 60000,00 грн (5000,00 грн - мінімальна заробітна плата на день ДТП 28 вересня 2020 року х 12).

Позивач, який поніс витрати на поховання, звернувся із заявою до МТСБУ про виплату страхового відшкодування на підставі ст. 35, 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування.

Стаття 37 вказаного Закону містить виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наразі відповідач в підтвердження підстав відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) доказів не надав.

Щодо доводів відповідача, викладених у листі на адресу позивача про відшкодування ОСОБА_2 заподіяної шкоди, то суд зважає їх необґрунтованими, зважаючи, що матеріали справи не містять доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_2 добровільно відшкодував позивачу витрати, які були понесені ним на поховання. Суд звертає увагу про перерахування позивачу на його рахунок невідомою особою коштів в загальній сумі 10000,00 грн, про що зазначає і сам позивач, однак доказів, що вказані кошти перераховані ОСОБА_2 та в рахунок відшкодування витрат на поховання матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на поховання ОСОБА_3 у загальному розмірі 15900,00 грн.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн на користь держави.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, то відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стороною позивача заявлено про подання доказів витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1187, 1201 ЦК України, Законом України «Про поховання та похоронну справу», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 13, 81, 141, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 15900,00 грн (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот гривень 00 коп) страхового відшкодування витрат на поховання.

Стягнути із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави 908,00 грн судового збору.

Роз`яснити сторонам, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання:

АДРЕСА_1 (транспортне) страхове бюро України, 02002, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, .

Суддя: