ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року

м.Суми

Справа №592/6750/21

Номер провадження 22-ц/816/1307/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Сумирибгосп»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сумирибгосп» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 липня 2021 року в складі судді Шияновської Т.В., постановленого в м. Суми, повний текст судового рішення складено 12 липня 2021 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом, позивач просив суд поновити його на роботі начальника охорони РЦ «Суми», організація заходів з охорони території та недопущення крадіжок продуктів виробництва на підприємстві ПРАТ «Сумирибгосп». Стягнути з ПРАТ «Сумирибгосп» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з «01» травня 2021 року до дня поновлення на роботі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з квітня 2015 року по 31 березня 2020 він працював начальником охорони ПРАТ «Сумирибгосп». З 01.04.2020 року його перевели на посаду начальника охорони рибцеху «Суми» з меншою заробітною платою. В лютому 2021 року з нього витребували заяву без дати про звільнення за угодою сторін з 01.05.2021 року, так як підприємство закривається. Дізнавшись, що підприємство продовжує працювати він відкликав свою заяву про звільнення, однак наказом ПРАТ «Сумирибгосп» від 30.04.2021 року № 89-К він був звільнений за згодою сторін п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Вказує, що в той же час на території України було оголошено карантин, у зв`язку з пандемією КОВІД 19 і звільнення працівників під час карантину є недопустимим.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 липня 2021 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника охорони рибцеху «Суми» ПРАТ «Сумирибгосп» з 08 липня 2021 року. Стягнуто з ПРАТ «Сумирибгосп» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 9798 грн. 80 коп. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів існування підстав для розірвання трудового договору з позивачем за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, а тому вимоги про поновлення на роботі є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В зв`язку із поновленням позивача на роботу на його користь підлягає стягненню середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись з рішенням суду, товариство подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що після того, як 22.04.2020 року позивач відкликав попередньо подану заяву про звільнення з 01.05.2021 року, йому пояснили, що у будь якому випадку посада буде скорочена та звільнення неминуче, але відтерміновується на 2 місяці з виплатою вихідної допомоги і запропоновано позивачу не відміняти звільнення за умови отримання вихідної допомоги у розмірі 6000 грн. 00 коп. на що позивач погодився. З огляду на що після відкликання попередньої заяви про звільнення відповідач подав нову заяву про звільнення за згодою сторін з 30.04.2021 року, яка зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції № 37 від 30.04.2021 року. Незважаючи на проведений з позивачем розрахунок та отримання ним матеріальної допомоги, останній все одно зазначив у своєму наказі про звільнення про свою незгоду із проведеним звільненням за власним бажанням. Вказує, що анулювання домовленості про звільнення працівника за власним бажанням може мати місце лише в тому разі, коли є взаємна згода як працівника так і роботодавця.

Від позивача до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній не погоджується з доводами викладеними в ній та зазначає, що заяви про звільнення від 30.04.2021 року в його особовій справі виявлено не було. Зазначає, що ним подавалася заява про відкликання його заяви про звільнення за угодою сторін, проте керівництвом моя заява була проігнорована. Вказує, що грошові кошти які йому було виплачено в якості вихідної допомоги він вважав премією, а не вихідною допомогою. Вказує, що 08 липня 2021 року він був поновлений на роботі, проте отримав попередження, що у зв`язку із скороченням чисельності (штату) працівників та штатного розпису, відповідно до ст. 49-2 КЗпП України попереджається про можливе звільнення за п. 1ст. 40 КЗпП України з 13.09.2012 року. Відповідно до поданої ним заяви від 19.07.2021 року, наказом ПРАТ «Сумирибгосп» його було звільнено із займаної посади згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Представник відповідача апеляційну скаргу в судовому засіданні підтримав. Просив її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Просив в її задоволенні відмовити, вважає рішення законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, 09.04.2015 року позивача було прийнято на посаду начальника охорони ПАТ «Сумирибгосп».

30.03.2020 року позивачем написано заяву про звільнення з посади з посади начальника охорони ПАТ «Сумирибгосп» за згодою сторін, з 31.03.2020 року (а.с.24).

31.03.2020 року позивача було звільнено з посади начальника охорони ПАТ «Сумирибгосп» за угодою сторін, згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.7).

01.04.2020 року позивачем написано заяву про призначення його за посаду начальника охорони РЦ «Суми» із 01.04.2020 року (а.с.26).

Наказом Приватного акціонерного товариства «Сумирибгосп» від 01.04.2020 року № 23-К позивача прийнято на посаду начальника охорони рибцеху «Суми» з 01 квітня 2020 року, з окладом згідно штатного розпису (а.с.3).

22.04.2021 року позивачем направлена на адресу ПРАТ «Сумирибгосп» заява про відкликання заяви без дати про звільнення його за угодою сторін з 01.05.2021 року в зв`язку з тим, що термін «за угодою сторін» не відповідає дійсності, так як на підприємстві відбувається скорочення штатних одиниць (а.с.6).

Заява позивача щодо звільнення його з роботи за згодою сторін з 01.05.2021р. суду не була представлена, але суду першої інстанції представленої заява ОСОБА_1 без дати щодо його звернення про звільнення із займаної посади за згодою сторін з 30.04.2021 року, відповідачем зареєстрована 30.04.2021р. (а.с.29).

Як це підтвердив позивач в суді, що саме цю заяву він написав у лютому 2021 року не маючи бажання звільнятися з роботи і саме про цю заяву йде мова у його заяві від 22.04.2021р.,де він її відкликав.

Представник товариства в підтвердження своїх заперечень на позов в апеляційному суді пояснив, що іншої заяви про звільнення позивача з роботи з 01.05.2021 на підприємстві немає.

Наказом Приватного акціонерного товариства «Сумирибгосп» від 30.04.2020 року № 89-К позивача звільнено з посади начальника охорони рибцеху «Суми» ПРАТ «Сумирибгосп» за згодою сторін п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.30). У зазначеному наказі позивачем було зроблено застереження не згоден.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставою для припинення трудового договору є угода сторін.

В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Колегія суддів звертає увагу на те, що звільнення працівника за угодою сторін відбувається за одночасного волевиявлення обох сторін, як працівника так і роботодавця. Волевиявлення це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і який пов`язується із вчиненням фактичних дій. Таким чином, звільнення за угодою сторін передбачає, що роботодавець і найманий працівник досягли спільної згоди щодо припинення трудового договору у визначений ними строк. При цьому пропозиція (ініціатива) і власне угода сторін про припинення трудового договору за угодою сторін можуть бути укладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній має бути зазначено прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення.

Дослідивши представлені сторонами докази, суд першої інстанції надав їм правильну правову оцінку і обґрунтовано прийшов до висновку, що в момент написання позивачем заяви, останній взагалі не мав наміру звільнятися, а тому на законних підставах відхилив заперечення товариства щодо можливості анулювати домовленість про звільнення працівника за згодою сторін трудового договору у разі на це згоди не тільки працівника, а і роботодавця, оскільки вірно визнав відсутність у позивача самого волевиявлення на звільнення.

Колегія суддів звертає увагу, що представником товариства не були спростовані твердження позивача проте, що його заява від 22.04.2021 року про відкликання заяви без дати про звільнення його за угодою сторін стосується іншої заяви про звільнення з 01.05.2021 року.

Доказів того, що надіслана позивачем заява від 22.04.2021 року стосується відкликання заяви позивача про звільнення його за угодою сторін саме з 30.04.2021 року матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави вважати що дана заява була відкликана позивачем.

Колегія суддів зауважує, що між позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди на припинення трудового договору за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України про що свідчать його зауваження проставлене на примірнику наказу № 89-к про звільнення від 30.04.2021р.

Разом з тим, відповідно до роз`яснень, наданих в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

За таких обстави, колегія суддів приходить до висновку про те, що анулювання досягнутої між позивачем та відповідачем домовленості з приводу припинення трудових відносин на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України може мати місце лише при наявності відповідної волі з як з боку працівника, так і з боку роботодавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем не було надано до суду першої інстанції доказів того, що відповідачем було надано згоду на анулювання досягнутої між ними домовленості та продовження з ним трудових відносин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який поновив працівника на посаді з якої його було незаконно звільнено, вирішив питання стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сумирибгосп» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 серпня 2021 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю.Кононенко

В.І. Криворотенко