РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/6039/17

Провадження № 22-ц/4815/468/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Пиляй І. С.,

учасники справи:

заявник, боржник Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

стягувач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2021 року у складі судді Кучиної Н. Г., постановлену в м. Рівне о 16 годині 44 хвилин, відомості про дату складання повного тексту ухвали відсутні,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що рішення суду у справі № 569/6039/17 в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку було виконано АТ КБ «ПриватБанк» у добровільному порядку, на користь ОСОБА_1 було нараховано компенсацію за невикористану відпустку у сумі 11837,36 грн. Банком як податковим агентом було здійснено утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору відповідно до п.п. 14.1.180., 14.1.222 ст. 14, ст.ст. 162, 163, 164, ст. 16-1 підрозділу 10. Інші перехідні положення Податкового кодексу України, та належну після утримання податків та зборів суму перераховано на рахунок депонованої заробітної плати. Про добровільне виконання рішення суду в частині виплати компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 було повідомлено письмово листом № 20.1.0.0.0/7-20190417/4095 від 17.04.2019 року. Після отримання від ОСОБА_1 заяви від 23.04.2019 про перерахування коштів із зазначенням реквізитів для виплати належну суму було перераховано 06 травня 2019 року на зазначений нею рахунок. Додатково факт виплати компенсації за рішенням суду підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2019 року у справі № 569/1780/19. Постановою від 08.02.2019 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лазюком Д. М. було відкрито виконавче провадження ВП № 58323126 про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми 11837,36 грн. В рамках виконавчого провадження 21 листопада 2019 року було фактично стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» 13198,66 грн., з яких 1180,73 грн. - сума стягнення за виконавчим документом, 11837,36 грн. - сума виконавчого збору, 177,57 грн. - сума витрат на проведення виконавчих дій. Тобто фактично відбулося подвійне стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми компенсації за невикористану додаткову відпустку: вперше при добровільному виконанні банком судового рішення шляхом виплати суми на рахунок картки для виплат ОСОБА_1 , повторно в рамках виконавчого провадження ВП № 58323126, в результаті чого загальна сума стягнення перевищує суму, передбачену рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку. Просило суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 569/6039/17 від 29.01.2019, виданий Рівненським міським судом Рівненської області, в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми 11837,36 грн, стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку безпідставно одержану суму у розмірі 11837,36 грн. за виконавчим листом № 569/6039/17 від 29.01.2019, виданим Рівненським міським судом Рівненської області.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2021 року вказану заяву задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 569/6039/17 від 29 січня 2019 року, виданий Рівненським міським судом Рівненської області в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми 11837, 36 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» безпідставно одержану суму в розмірі 11837, 36 грн за виконавчим листом № 569/6039/17 від 29.01.2019 року, виданим Рівненським міським судом Рівненської області.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями ст. 432 ЦПК України, яка передбачає право суду визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, та обґрунтована тими обставинами справи та належними доказами на їх підтвердження, які вказують, що обов`язок боржника відсутній у зв`язку з його добровільним виконанням, що підставою визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права та з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на помилковість висновку місцевого суду про добровільне виконання Банком виконавчого листа та пояснює, що перерахування на її рахунок грошових коштів в сумі 9 529,08 грн. відбулося 06.05.2019 року, причому, без відображення в призначенні платежу номера виконавчого провадження, дати рішення суду. Додає, що вона у межах справи № 569/1780/19 зверталася про стягнення з Банку грошових коштів, і ці кошти в сумі 184 810,35 грн. були визнані такими, які Банк повинен перерахувати боржниці за період з 2009 по 2019 роки. Зазначає, що при добровільній сплаті поза межами виконавчого провадження боржник був зобов`язаний повідомити ДВС і після цього виконавче провадження мало б бути закрите, однак закрите воно було лише в грудні 2019 року. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити заявнику у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Мусійченко Д. Л. вважає оскаржувану ухвалу законною, обґрунтованою та просить залишити її без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 вересня 2018 року у справі № 569/6039/17 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку було частково задоволено позовні вимоги та стягнуто 17 477,04 грн. компенсації за невикористану відпустку, а також 4 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року вказане рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку, зменшено суму стягнення до 11 837,36 грн., в іншій частині рішення залишено без змін. Рішення суду набрало законної сили.

На виконання судового рішення Рівненським міським судом Рівненської області було видано виконавчий лист № 569/6039/17 від 29.01.2019 р.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лазюка Д. М. ВП № 58323126 від 08.02.2019 року відкрито виконавче провадження на примусове виконання судового рішення.

Разом із цим, рішення суду від 06.09.2018 року та постанова Рівненського апеляційного суду від 27.11.2018 року у справі № 569/6039/17 в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку було виконано Банком у добровільному порядку шляхом перерахування ОСОБА_1 суми 11 837,36 грн.

Цей факт підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: розрахунковим листком ОСОБА_1 ; копією платіжного доручення № 11 від 06.05.2019; копією листа Банку № 20.1.0.0.0/7-20190417/4095 від 17.04.2019 року із зазначенням реквізиті рішення та номеру справи, рішення у якій добровільно виконане Банком.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1-3 ст. 89 ЦПК України).

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання, що належними і достовірними доказами, які спростовують доводи апеляційної скарги в цій частині, доведено факт нарахування та виплати АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 суми 11 837,36 грн. у зв`язку з виконанням постанови Рівненського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у справі № 569/6039/17 про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку.

В подальшому, в рамках виконавчого провадження, відкритого на виконання вищевказаних судових рішень, 21 листопада 2019 року стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» 13 198,66 грн., з яких 11 837,36 грн. стягнення за виконавчим документом, 1 180,73 грн. виконавчий збір, 177,57 грн. витрати на проведення виконавчих дій.

Про факт примусового виконання Банком постанови Рівненського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у справі № 569/6039/17 свідчать наявні в матеріалах справи копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2019 року; платіжна вимога № 21/20/2 від 21.11.2019 року, де у призначенні платежу зазначено: «Стягнення боргу в сумі 11837,36 грн. з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 згідно виконавчого листа, що видав Рівненський апеляційний суд № 569/6039/17 від 29.01.2019» (т. ІІ, а.с. 204). Цим спростовуються доводи апеляційної скарги про відсутність зазначення у призначенні платежу , який спростовує

За наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що в даному спорі відбулося подвійне виконання судового рішення відповідачем - і добровільно, і в примусовому порядку, що, в свою чергу, свідчить про те, що Банк поніс надмірні витрати, які судовим рішенням, яке є обов`язковим до виконання, не передбачені.

Звертаючись до суду з цією заявою, АТ КБ «ПриватБанк» з огляду на зазначені обставини просило суд визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з частиною першою ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (частина друга ст. 432 ЦПК України).

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 січня 2018 року у справі № 755/15479/14-ц.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом. На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Встановлені обставини справи вказують на те, що при виконанні рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку відбулося подвійне стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» при добровільному виконанні Банком судового рішення шляхом виплати суми на рахунок стягувача та у примусовому виконанні в рамках виконавчого провадження, а тому наявні правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Шимків С. С.

Хилевич С. В.