Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/2201/20
Провадження № 2/689/138/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 квітня 2021 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

судді Соловйова А.В.

при секретарі Цмикайло Т.В.,

за участю представника позивача Левкуна Д.Д.

відповідача - 1 ОСОБА_1

представника відповідача - 1 ОСОБА_6

представника відповідача - 2 Андріяша В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ярмолинці у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до відповідача - 1 - ОСОБА_1 ,

до відповідача - 2 - Ярмолинецького районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

про зменшення заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини

встановив:

ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_1 , Ярмолинецького районного відділу ДВС Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зменшення заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка утворилась станом на 01.09.2020 р., з 96788,30 грн. до 60634,17 грн. та зобов`язання Ярмолинецького районного відділу ДВС Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України внести зміни до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

Позов мотивований тим, що виконавчий лист стягувач ОСОБА_1 подала для примусового виконання органу ДВС 04.09.2009 р.. Чинна на той час редакція ст. 194 СК України передбачала можливість стягнення аліментів за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. 26.02.2014 р. виконавчий лист за заявою стягувача був повернутий стягувачу. Цей виконавчий лист був повторно поданий стягувачем для примусового виконання із заявою від 16.12.2019 р., коли діяла нова редакція ст. 194 СК України, яка передбачала можливість стягнення аліментів за минулий час, але не більше, як за 10 років. Посилаючись на ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України зазначає, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, а тому заборгованість по аліментам за минулий час слід обчислювати лише за 3 роки.

Посилається також на помилковий розрахунок сум аліментів, оскільки всупереч ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із доходів боржника мав вираховуватись із середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості але після утримання податків, зборів та внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

В судових засіданнях представник позивача позов підтримав з аналогічних мотивів.

Відповідач -1 та її представник проти позову заперечили. Посилаються на необхідності дотримання соціальних гарантій дитини, несплату позивачем аліментів за весь час з дати їх присудження.

Представник відповідача - 2 проти задоволення позову заперечив. Ствердив, що майно чи заробіток, на які можна було б накласти стягнення, у позивача відсутні, розрахунок аліментів проведено у відповідності до п. 4 розд. 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України №512/5 від 02.04.2012 р., відповідно до якої цей розмір обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження. Посилається на відмінність між фактично отриманим боржником заробітком, аліменти з якого обчислюються після відрахувань податків та обов`язкових платежів, та теоретично обчисленим розміром середньої заробітної плати працівника для певної місцевості, яка є базою для нарахування розміру аліментів з платника, який не працював на час виникнення заборгованості.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 25.08.2009 р. у справі № 2-436/2009 з позивача на користь ОСОБА_1 присуджено стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму до досягнення дитиною повноліття.

04.09.2009 р. ОСОБА_1 подала до Ярмолинецького РВ ДВС виконавчий лист № 2-436/2009 від 25.08.2009 р. для примусового виконання. 07.09.2009 р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження. 26.02.2014 р. вказаний виконавчий лист повернуто ОСОБА_1 за письмовою заявою стягувача згідно із п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

16.12.2019 р. ОСОБА_1 повторно звернулась до органу ДВС із заявою про примусове виконання даного виконавчого листа. 14.01.2020 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№60934.

Згідно із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 28.09.2020 р. №18280, за боржником ОСОБА_2 числиться заборгованість за виконавчим листом Ярмолинецького районного суду від 25.08.2009 року №2-436 в сумі 96788,30 грн.. З розрахунку вбачається, що заборгованість обчислена й за попередній період, що перевищує три роки.

Згідно із ст. 194 СК України в редакції, чинній до дати повторного звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження, була передбачена можливість стягнення аліментів за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Станом на дату такого повторного звернення із заявою ст. 194 СК України діяла у новій редакції, відповідно до ч. 1 якої аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Посилання позивача на те, що відповідно до ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, не заслуговує на увагу, враховуючи що відносини на підставі заяви стягувача від 04.09.2009 р. припинились, а спірні по стягненню заборгованості за минулий період, що перевищує три роки виникли на підставі заяви стягувача до органу ДВС від 16.12.2019 р., тобто, під час дії нової редакції ч 1 ст. 194 СК України. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Згідно із ч. 3 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. ст. 194-197 СК України та ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно із ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами виник спір з приводу правильності обчислення державним виконавцем розміру аліментів.

Сторони визнали, що позивач не працевлаштований, а тому на підставі ч. 2 ст. 195 СК України його заборгованість за аліментами, як платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Сторони визнали, що розмір аліментів визначався державним виконавецм із вказаної суми, яка не зменшувалась на розмір належних до сплати податків та обов`язкових платежів.

Позивач посилається на необхідність застосування до цих відносин ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно із якою розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відтак, посилається на необхідність перерахунку аліментів у сторону зменшення.

Однак, такі посилання не заслуговують на увагу, оскільки вказана норма регулює інші суспільні відносини, а саме, щодо обчислення розміру відрахувань з фактично отриманого боржником заробітку враховуючи законодавче обмеження максимального розміру такого стягнення.

Норма ч. 2 ст. 195 СК України встановлює правила обчислення - визначення розміру аліментів щодо платника, який не отримує фактичного заробітку, а відтак не сплачує з нього податків та обов`язкових платежів, а тому обчислена сума не підлягає зменшенню на суму податкових витрат.

Згідно із п. 4 розд. 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України №512/5 від 02.04.2012 р., виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. При цьому, сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст. 195 СК України.

Позивач не подавав документів, які б відображали отримані ним доходи та надавали б державному виконавцю підстави для перерахунку розміру аліментів.

Таким чином, відсутні підстави для перерахунку розміру заборгованості.

Позовна вимога про зобов`язання органу ДВС здійснити перерахунок аліментів є похідною від первісної вимоги, а відтак не підлягає задоволенню. Крім цього, ця вимога не відповідає способам захисту, встановленим у ст. 16 ЦК України, а здійснений органом ДВС розрахунок заборгованості не носить обов`язкового характеру для позивача та не порушує його прав.

Таким чином, у позові слід відмовити. Судові витрати згідно із ст. 141 ЦПК України підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 273, 274-279 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У позові відмовити повністю.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Соловйов