Справа № 510/1415/21
Провадження № 2/510/1313/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.21 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Ренійська міська рада Ізмаїльського району Одеської області) про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду із позовними вимогами до відповідачів про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,08 га, яка розташована в АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності, відповідно до ст. 344 ЦК України, оскільки вона безперервно та відкрито, на протязі більше ніж 15 років, володіє даним нерухомим майном.

Позивачка у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у підготовче судове засідання не з`явились, направили до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє позовних вимог у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позицію щодо позовних вимог не висловив.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: розписка ОСОБА_4 від 20.03.1996 р., із якої вбачається, що ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 600 грн. за земельну ділянку площею 0,08 га за адресою: АДРЕСА_1 ; рішення І сесії Долинської сільської ради ХХІІ скликання від 08.08.1994 р. про передання ОСОБА_5 у власність земельної ділянки розміром 0,08 га на х. Кірган для будівництва дачного будинку; свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , помер - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво про народження ОСОБА_6 , батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_7 ; копія паспортів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що рішенням першої сесії Долинської сільської ради народних депутатів ХХІІ скликання від 08.08.1994 р. ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,08 га на х. Кірган для дачного будівництва. У 1996 р. позивачка домовилась із ОСОБА_4 про покупку за 600 гривень, що на момент покупки складало 300 доларів США, земельної ділянки площею 0,08 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та передала йому гроші, що підтверджується відповідною розпискою від 20.03.1996 р. Таким чином, ОСОБА_4 передав у власність позивачці обумовлене домовленістю нерухоме майно, а позивачка прийняла його та сплатила належну суму, тобто вона фактично вступила у володіння та користування цим майном та користується ним з 1996 р. Також вони домовились, що в подальшому вони укладуть договір купівлі - продажу та посвідчать його в нотаріальному порядку, однак ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є відповідачами по справі. Відповідачі не претендують на вказану земельну ділянку, оскільки їм відомо, що позивачка відкрито, безперервно та добросовісно володіє та користуюся цією земельною ділянкою з 1996 р. та сплатила за неї обумовлені кошти ОСОБА_4 .

Отже, з 1996 р. позивачка ОСОБА_1 відкрито, постійно та безперервно володіє та користується ділянкою, ці обставини підтверджують відповідачі по справі, що свідчить про відкритість володіння та користування земельною ділянкою. Оскільки позивачка більш ніж 15 років добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, вона вважає, що за нею може бути визнано право власності на земельну ділянку площею 0,08 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , в порядку ст.. 344 ЦК України.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні.

Ст. 344 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу такої земельної ділянки у їхню власність.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова), право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч. 9 Постанови, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні ; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Ч. 1 ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно з ч. 3 цієї статті, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено ЦК України.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Як встановлено судом, позивачка з 1996 р. добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується земельною ділянкою площею 0,08 га, яка розташована в АДРЕСА_1 та належала ОСОБА_4 на праві приватної власності. Власник майна помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадщину не прийняли, на спадщину не претендують, не висувають вимоги про повернення нерухомого майна, погодились із позовними вимогами та підтвердили обставини, викладені у позові, про що свідчать заяви, які знаходяться матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позивачка є добросовісним володільцем нерухомого майна. Факт володіння нерухомим майном позивачка не приховувала. Тобто на протязі 15 років позивачка добросовісно, безперервно та відкрито володіє даним нерухомим майном, таким чином є правові підстави для визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,08 га, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, позовні вимоги позивачки про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,08 га, яка розташована в АДРЕСА_1 за набувальною давністю є правомірними і законними, виходять із правовідносин, пов`язаних з набуттям права власності. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачкою, судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного,

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 328, 344, 397 ЦК України (2003 р.), Постанова Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Ренійська міська рада Ізмаїльського району Одеської області) про визнання права власності на нерухоме майно- задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 19.03.2003 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) право власності на земельну ділянку площею 0,08 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя К.В. Сорокін