Провадження № 2/389/71/21
Рішення

іменем України

12 квітня 2021 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Солонько К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в місті Знам`янка Кіровоградської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору без номеру від 27.03.2013 ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконував. Станом на 04.01.2021 має заборгованість в сумі 13151 грн. 51 коп., яка складається з заборгованості: за тілом кредиту 10596 грн. 54 коп., у тому числі заборгованості за поточним тілом кредиту 0 грн. 00 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту 10596 грн. 54 коп.; заборгованості за нарахованими відсотками - 0 грн. 00 коп.; заборгованості за простроченими відсотками 2554 грн.97 коп.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України в сумі 0 грн. 00 коп.; нарахованої пені 0 грн. 00 коп.; нарахованої комісії - 0 грн. 00 коп. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог посилався на те, що подані відповідачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, копія анкети-заяви не може підтверджувати існування боргу, у заяві відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання, зокрема: не зазначено розмір кредитного ліміту, відсутня умова про надання банком тієї чи іншої суми, про обов`язок повернення коштів відповідачем, реквізити розрахункових рахунків, номер платіжної картки, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пеня, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не зазначена процентна ставка, відсутній строк надання грошових коштів та строк повернення кредиту. Анкета-заява не дає однозначного уявлення про істотні умови кредитного договору, який укладається. Умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування кредитною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу оскільки вони ним не підписані. Вказує на те, що ним за період з 26.03.2014 по 22.03.2020 згідно наданого розрахунку позивача, сплачено кошти в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту в сумі 20208 грн. 00 коп., в рахунок погашення відсотків в сумі 10768 грн., а всього 30976 грн. 28 коп., просить суд застосувати позовну давність.

Представником позивача до суду відповідь на відзив не подано. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.06.2018 відбулася державна реєстрація та змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 27.03.2012 укладено договір без номеру про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився із зазначеним договором до його укладення, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.16).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача, зазначено, що 26.02.2008 відбувся старт карткового рахунку НОМЕР_1 , 20.06.2013 відбулась зміна кредитного ліміту - встановлено кредитний ліміт в сумі 15000 грн., 16.03.2015 відбулась зміна кредитного ліміту - зменшено кредитний ліміт на суму 12070 грн., 19.05.2015 відбулась зміна кредитного ліміту - зменшено кредитний ліміт на суму 11490 грн., 04.04.2016 відбулась зміна кредитного ліміту - зменшено кредитний ліміт на суму 310 грн., 12.09.2016 відбулась зміна кредитного ліміту - зменшено кредитний ліміт на суму 0 грн. 00 коп. Зазначена довідка не містить підпису відповідача. (а.с.14).

До кредитного договору позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, без зазначення їх затвердження та прийняття банком, зазначені документи не містять підпису відповідача (а.с. 17- 42).

Згідно з довідкою між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано вісім різних кредитних карток в період з 16.02.2008 по 21.03.2017 року з різним терміном дії. (а.с.15).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, як зазначено - від 27.03.2013 за період з 20.06.2013 по 31.05.2015 за відповідачем рахувалась заборгованість на загальну суму 11525 грн. 06 коп., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 11224 грн. 33 коп., заборгованість за процентами в сумі 300 грн. 73 коп. (а.с.6-7) Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 01.06.2015 по 30.06.2019 відповідачем погашено заборгованості за тілом кредиту в сумі 26582 грн. 81 коп., погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 2978 грн. 97 коп., погашено заборгованості по пені в сумі 700 грн. В той же час загальна заборгованість за наданим кредитом становить 9567 грн. 16 коп., а саме: заборгованість за тілом кредиту становить 9145 грн. 24 коп., в тому числі заборгованість за поточним тілом кредиту в сумі 9145 грн. 24 коп., заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 421 грн. 92 коп. (а.с.8-11). Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 01.07.2019 по 04.01.2021 відповідачем погашено заборгованості за тілом кредиту 5427 грн. 87 коп., погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 899 грн. 12 коп., погашено заборгованості по нарахованим відсоткам в сумі 653 грн. 01 коп., погашено заборгованості по простроченим відсоткам в сумі 11 грн. 32 коп. В той же час існує заборгованість в загальній сумі 13151 грн. 51 коп., а саме: заборгованість за тілом кредиту в сумі 10596 грн. 54 коп., в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 10596 грн. 54 коп., заборгованість за простроченими відсотками в сумі 2554 грн. 97 коп. (а.с.12-13).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч.1,2 ст.12 ЦПК).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також, відсутня сума наданого кредиту.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, як зазначає позивач, від 27.03.2013 посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, викладених на офіційному банківському сайті, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, комісії, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Витягу з Тарифів належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені, комісії та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч.6 ст.81ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відповідна правова позиція також викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2021 у справі №669/573/18, від 03.07.2019 у справі №342/180/17.

Надані АТ «КБ «Приватбанк» виписка за договором №б/н за період з 28.02.2008 по 01.10.2020, розрахунки заборгованості, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки не підтверджують факту видачі відповідачу кредиту на умовах на які вказує позивач.

Разом з позовною заявою представником позивача подано клопотання про огляд веб-сайту по вказаній справі, керуючись положеннями ч. 7 ст. 85 ЦПК України про огляд доказів.

В клопотанні про огляд веб-сайту представник позивача зазначає, що такий огляд надасть можливість встановити ідентичність копії Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» станом на 01.03.2013.

Проте, суд вважає, що представником позивача не наведено достатнього обґрунтування необхідності огляду та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк», оскільки матеріали справи містять Умови та Правила надання банківських послуг у письмовому вигляді.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1995 №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону № 023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Суд зауважує, що позивач просить стягнути заборгованість за анкетою заявою №б/н від 27.03.2013 в той же час, з матеріалів справи вбачається що анкета-заява між сторонами укладена 27.03.2012, з довідки про надані кредитні картки відповідачу вбачається, що до моменту підписання вищевказаної анкети-заяви відповідачу за період з 26.02.2008 по 26.01.2010 були надані чотири різних кредитних картки з різним строком дії. В подальшому з 09.08.2012 по 21.03.2017 видано ще чотири кредитних картки, з виписки за договором №б/н також видно, що позивач надає виписку з 28.02.2008, в той же час позивачем не зазначено за яким саме договором підлягає стягненню заборгованість та за який період. Крім того, враховуючи з наданих позивачем розрахунків заборгованості видно, що відповідач сплатив позивачу заборгованість за тілом кредита в сумі 32010 грн. 68 коп., заборгованість за простроченим тілом кредита в сумі 3878 грн. 09 коп.,заборгованість по пені в сумі 700 грн., заборгованість по нарахованим відсоткам в сумі 653 грн. 01 коп., заборгованість по простроченим відсоткам в сумі 11 грн. 32 коп., на загальну суму 37253 грн. 10 коп., яка значно перевищує ціну даного позову 13151 грн. 51 коп.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю, оскільки позивачем не доведено існування боргових зобов`язань відповідача перед ним на суму 13151 грн. 51 коп., не доведено отримання відповідачем кредиту з кредитним лімітом в розмірі 15000 грн., а тому суд позбавлений можливості встановити природу такого кредитного договору, розмір отриманих коштів по кредиту, правильність нарахування заборгованості.

Щодо застосування строків позовної давності заявленої відповідачем, суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №372/1036/15-ц зроблено правовий висновок про те, що виходячи з вимог ст.261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

За таких обставин, застосування наслідків спливу строку позовної давності можливе за умови наявності порушеного права позивача, тобто обґрунтованості позовних вимог.

Суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, враховуючи достатність підстав для відмови у задоволенні позову акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» за необгрунтованістю.

Оскільки в позовних вимогах відмовлено, а тому у відповідності до п.2 ч.2 ст.41 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 551, 610, 626, 628, 629, 634, 638, 1049-1050 ЦК України, ст.ст.1, 2, 77-78, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва