Провадження 2/127/1914/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Антонюк В.В., розглянувши заяву представника відповідачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Мишковської Тетяни Миколаївни про застосування заходів зустрічного забезпечення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.07.2021 року задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову та забезпечено позов шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в межах заявленої суми позовних вимог в розмірі 8 140 396 грн. 67 коп. на користь ОСОБА_3

17.08.2021 року представник відповідачів адвокат Мишковської Т. М., звернулась до суду із заявою про застосування заходів зустрічного забезпечення, мотивувавши її тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 21.07.2021 задоволено заяву ОСОБА_3 та забезпечено позов шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в межах заявленої суми позовних вимог в розмірі 8 140 396,67 грн. на користь ОСОБА_3 .

З метою забезпечення відшкодування збитків ОСОБА_1 , які можуть бути спричинені зазначеною вище ухвалою, представник відповідачів просить застосувати заходи зустрічного забезпечення шляхом внесення ОСОБА_3 на депозитний рахунок суду 1 000 000 гривень 00 копійок, оскільки ОСОБА_1 , як власник земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0074, площею 0.1268 га., 18.06.2021 року уклав договір, за яким зобов`язався здійснити поділ земельної ділянки та продати частину земельної ділянки після її поділу гр. ОСОБА_4 за 1 249 820 грн., що становить еквівалент 46 000 доларів США.

Представник відповідачів зазначає, що за положеннями договору від 18.06.2021 року у разі нездійснення поділу земельної ділянки до 01.08.2021 року, ОСОБА_5 зобов`язаний буде сплатити неустойку у подвійному розмірі від суми вказаної у п.7.2 Договору, тобто 543 400,00 гривень. У разі неукладення Основного договору купівлі-продажу, з вини ОСОБА_5 , він зобов`язаний відшкодувати збитки покупцю у розмірі 135 850,00 гривень та сплатити неустойку агенту у розмірі 135 850,00 гривень.

Наявність арешту на лише вказану у договорі від 18.06.2021 року земельну ділянку спричиняє збитки ОСОБА_5 у розмірі 815 100 грн. у виді сплати неустойки та відшкодування збитків потенційного покупця, а також у розмірі 1 249 820,00 грн., упущеної вигоди від непродажу ділянки.

Крім того, представник відповідачів посилається на те, що позовні вимоги про солідарне стягнення боргу з обох відповідачів у розмірі 8 140 396,67 грн., не можуть бути задоволені в повному обсязі, оскільки даний борг не є солідарним в зв`язку із відсутністю у договорі позики умови про солідарність обов`язку позичальників. Натомість, майновий стан позивача може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, оскільки ОСОБА_3 має лише однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , в якій позивач і проживає, що є недостатнім для відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Також договір позики який є предметом спору забезпечений іпотекою.

Вивчивши надану заяву вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.07.2021 року задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову та забезпечено позов шляхом накладення арешту на накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 межах заявленої суми позовних вимог в розмірі 8 140 396 гривень 67 копійок на користь ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 1 статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зазначена норма ЦПК узгоджується зі змістом Принципу 8 Принципів попередніх і забезпечувальних заходів в міжнародному цивільному процесі, прийнятих Асоціацією міжнародного права у 1996 році: суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті відмови у позові. При вирішенні питання про гарантії суд повинен враховувати можливості позивача відповісти на вимогу про відшкодування збитків.

Таким чином, метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий status quo між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору.

Суд самостійно оцінює необхідність зустрічного забезпечення. За загальним правилом, вирішення цього питання має диспозитивний характер. Тобто реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком. На цій особливості застосування інституту зустрічного забезпечення у цивільному процесі Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема у постановах від 19 грудня 2018 року в справі № 331/5517/17 (провадження № 61-9474св18), від 10 квітня 2019 року в справі № 753/2380/18-ц (провадження № 61-38399св18), від 30 травня 2019 року в справі № 456/2438/17 (провадження № 61-473св19), від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/3222/17 (провадження № 61-1856св19).

Відповідно до ч. 3 ст.154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, у таких випадках: якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Перелік випадків, у яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, визначений ч. 3 ст. 154 ЦПК України, та є вичерпним.

Отже, оскільки вжиття заходів зустрічного забезпечення за загальним правилом має диспозитивний характер, то при вирішенні питання про їх застосування суд повинен оцінити необхідність зустрічного забезпечення та з`ясувати спроможність позивача компенсувати відповідачу у майбутньому можливі збитки, пов`язані із забезпеченням позову.

Як вбачається із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №270904397 від 17.08.2021 року, позивач ОСОБА_3 має у власності квартиру АДРЕСА_1 , де й проживає, що виключає обов`язок суду застосувати зустрічне забезпечення відповідно до ч.3 ст. 154 ЦПК України.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник на підставі договору позики посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В. Б., 04.07.2019 року, реєстровий номер 4313.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до матеріалів позовної заяви вбачається, що загальна сума боргу за договором позики становить 8 140 396,67 грн.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір (постанова Верховного Суду від 25.09.2019 року у справі № 320/3560/18, провадження № 61-5051св19).

Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про зустрічне забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторін, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про зустрічне забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про зустрічне забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до зустрічного забезпечення позову. У вирішенні питання про зустрічне забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо зустрічного забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до зустрічного забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Оскільки, позивач має зареєстроване місце проживання, а матеріали цивільної справи не містять доказів того, що виконання рішення у майбутньому може бути утруднене, та враховуючи те, що до заяви не було надано доказу належності відповідачу земельної ділянки з кадастровим номером №:01:003:0074 площею 0,1268 га., щодо якої було укладено договір із ОСОБА_4 , відтак приходжу до висновку, що заява про застосування заходів зустрічного забезпечення позову є не обгрунтована та не підтверджена належними доказами, які дають підстави вважати, що відповідачу можуть бути спричинені збитки ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.07.2021 року, тому приходжу до висновку, що сума можливих збитків є недоведеною, та ґрунтується на припущеннях.

Виходячи з зазначеного вище, беручи до уваги, що позивач має зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання на території України та майно, відповідачами не доведена сума можливих збитків, приходжу до висновку про відмову у задоволенні клопотання про зутрічне забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.154 ЦПК України, -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви представника відповідачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Мишковської Тетяни Миколаївни про застосування заходів зустрічного забезпечення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: