Провадження № 6/344/150/21
У Х В А Л А

14 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: Пастернак І.А.

секретаря: Кріцак Г.В.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання ,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа №344/13226/14-ц виданого Івано-Франківським міським судом 17.11.2014 року та поновлення строку для предявлення до виконання виконавчого листа №344/13226/14 від 17.11.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі по 600 грн. до досягнення нею повноліття, мотивуючи тим, що на виконання рішення Івано-Франківським міським судом було видано виконавчий лист №№344/13226/14. Вказаний виконавчий лист було пред`явлено до виконання 12.10.2015 року. Згідно відповіді Івано-Франківського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Івано-Франківськ), 23.06.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за п.2 ч.1 ст.37 ЗУ Про виконавче провадження Станом на 21.01.2021 року виконавчий лист №344/13226/14 повторно не пред`являвся. У встановлений законом строк стягувач не могла повторно пред`явити виконавчий лист до виконання, оскільки вона часто перебувала закордоном та на її адресу виконавчий лист не повертався. На підставі наведеного просив поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання та видати його дублікат.

Заявник в судове засідання не з`явилася, представник заявника подала заяву про розгляд заяви без їх участі.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Дослідивши заяву та матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29.10.2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , аліменти в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно в розмірі по 600 (шістсот) гривень до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 03.09.2014 року. (а.с. 48-49).

На виконання вказаного рішення Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 17.11.2014 року було видано виконавчі листи, про що свідчить відмітка на обкладинці справи.

21.01.2021 року Івано-Франківським МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Івано-Франківськ) була дана відповідь представнику заявнику на заяву від 18.01.2021 року з якої вбачається, що на виконанні в Івано-Франківському МВ ДВС ГУТЮ в Івано-Франківській області перебувало виконавче провадження №48993476 з примусового виконання виконавчого листа №344/13226/14 від 17.11.2014 року щодо стягнення ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі по 600 грн. до досягнення нею повноліття. 23.06.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за п.2 ч.1 ст.37 ЗУ Про виконавче провадження Станом на 21.01.2021 року виконавчий лист №344/13226/14 повторно не пред`являвся (а.с.74).

Жодних доказів того, що виконавчий лист втрачено при пересилці стягувачем до заяви не додано.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Згідно з ч.3 ст.12 вищевказаного Закону виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Згідно з ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення.

Отже, єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску. При цьому, поважність причин є оціночною категорією та повинна визначатися, виходячи з наявності реальних обставин, які фактично унеможливили вчинення особою відповідної процесуальної дії вчасно, тобто в межах строків, установлених законодавством.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05.10.2016, встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції «пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на доказі, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Так, в рішенні ЄСПЛ «Пономарьов проти України» Суд визначив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, однак такі повноваження не є необмеженими.

В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» Судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків Судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

Європейський суд зазначає, якщо звичайний строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Представником заявника не надано жодних належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку пред`явлення його до виконання, а з наданих до суду матеріалів, суд не вбачає доказів та обставин, які б завадили стягувачу вчасно подати виконавчий документ до виконання у встановлений законом строк, тому заява в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо заяви стягувача видачу дублікату виконавчого документу, то суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Виконавчий документ стягувачем втрачено, жодних доказів втрати стягувачем суду не наведено, строк пред`явлення його до виконання минув, про що свідчить прохання стягувача про поновлення такого строку. В задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання судом відмовлено, а тому немає підстав для видачі дублікату виконавчого документу в порядку п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 433, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, керуючись ст.ст. 258-261 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Пастернак І.А.