ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________________
Провадження №2/756/1570/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року Оболонський районний суду м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.,

за участю секретаря П`яла Ю.Б.,

представника позивача адвоката Мироненка О.О.,

представника відповідача адвоката Піхотенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, уточненим в ході розгляду справи, про визнання договору поруки припиненим.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 09.01.2008 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 052-2008-009, згідно якого банк надав позичальнику кредит на суму 109 783 швейцарських франків зі строком повернення до 01.01.2028.

09.01.2008 в порядку забезпечення виконання зобов`язання вищевказаного кредитного договору між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 052-2008-009-Р/2, згідно якого позивач зобов`язався відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобов`язань перед банком за вищевказаним кредитним договором. Строком дії договору поруки визначено настанням події, а саме повне виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором.

20.03.2017 банком на адресу позивача була направлена вимога № 0912/15ГО від 20.03.2017 про усунення порушень та сплату заборгованості, яка містила посилання на те, що у випадку невиконання вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на 61 день з моменту отримання цієї вимоги та банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку з покладенням на позивача витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та витратами виконавчого провадження.

Позивач вважає, що оскільки прострочена заборгованість протягом 60 днів погашена не була, з 22.05.2017 строк виконання основного зобов`язання вважається таким, що настав, і внаслідок не звернення банку до суду з позовом до поручителя протягом передбаченого чинним законодавством строку порука є припиненою з 23.11.2017.

Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати поруку за договором поруки №052-2008-009-Р/2 від 09.01.2008, укладеним між ВАТ «Універсал Банк» та позивачем, такою, що припинена з 23.11.2017.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, надав суду відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що у зв`язку з невиконанням вимоги про усунення порушень та сплату заборгованості 19.12.2018 банк звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ухвалою суду від 26.12.2018 відкрито провадження у справі. Вказав, що банк звернувся з позовною заявою до позичальника та поручителя в межах встановленого строку.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 09.01.2008 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 052-2008-009, згідно якого банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби на суму 109 783 швейцарських франків зі строком повернення до 01.01.2028, з процентною ставкою 10,45% (а.с.9-18).

У забезпечення виконання вказаного кредитного договору 09.01.2008 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки № 052-2008-009-Р/2, згідно якого ОСОБА_1 зобов`язався відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобов`язань перед банком за вищевказаним кредитним договором у повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с.19-21). Договір містить підпис поручителя та примітку про отримання ним примірника вказаного договору, правомірність укладеного договору поруки стороною позивача не оспорювалася.

Пунктом 2.2 договору поруки у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання поручителем на 10 робочий день з дати направлення йому такої вимоги, рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно п.4.2 договору поруки порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечуються такою порукою.

20.03.2017 банком на адресу, зазначену в договорі як адреса для листування ОСОБА_1 була направлена вимога № 0912/15ГО від 20.03.2017 року про усунення порушень та сплату заборгованості, яка не була отримана позивачем. Разом з тим, з матеріалів справи убачається та не заперечувалося стороною позивача в судовому засіданні, що позивач спілкувався з позичальником та іншим поручителем за кредитним договором, яким також направлялися відповідні вимоги, оскільки перебуває з ними в дружніх стосунках.

Дана вимога також містила умову, що у випадку невиконання вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги та банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

За змістом ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що у законі передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права, кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 4-680цс19) зазначила, що строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у вказаній редакції, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Тому, враховуючи припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання зі спливом визначеного договором або законом строку, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Вказане не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 62), від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 76), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 59), а також постанову Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15)».

Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 203/4947/15-ц (провадження № 61-19344ск18) зазначив, що визначення правової природи письмової вимоги кредитора до боржника, та відповідно правових наслідків її надіслання залежить від змісту такої вимоги. Якщо вимога за своїм змістом є нагадуванням чи інформуванням про існування заборгованості, а також містить прохання про погашення поточної заборгованості, то така вимога є досудовою претензією. Якщо письмове звернення кредитора до боржника містить вимогу про дострокове повернення усієї суми заборгованості як простроченої, так і поточної, то таке звернення є вимогою про дострокове повернення кредиту, наслідком надіслання якої є зміна строку виконання основного зобов`язання відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України.

Аналіз змісту статей 1054, 1050 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, то відповідний строк для пред`явлення вимоги до боржника обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення. Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яке направляється позичальнику є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України), недотримання якого може нести ризик лише для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд.

Вказаних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.12.2018 відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.24).

Крім того, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 26.01.2021 у справі №552/1528/15-ц (провадження №14-67цс20).

Отже, під час звернення до суду з вказаним позовом позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права.

Суд також зауважує, що одним з основоположних принципів цивільних правовідносин є добросовісність (стаття 3 ЦК України). Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору, прогнозованістю і передбачуваністю поведінки сторони договору. Згідно принципу добросовісності забороняється суперечлива поведінка сторони договору. Суперечливість, зокрема, виявляється у невідповідності вчинків (дій) особи її попереднім заявам (діям) або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20) вказано, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Як було зазначено вище, вимога відповідача направлялася на адресу позивача, яка зазначена у відповідному договорі поруки. Вказана вимога повернулася на адресу банку без вручення із зазначенням причин такого повернення «за закінченням строку зберігання». Таким чином, враховуючи те, що банк вимагав повернення відповідних коштів з моменту отримання такої вимоги, яка отримана позивачем так і не була, то суд не може погодитися із твердженнями позивача про сплив визначеного шестимісячного строку, оскільки дія, яка була визначено банком для відліку 61 дня для визнання банком терміну повернення кредиту таким, що настав, так і не наступила.

Резюмуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач погодився з умовами кредитного договору, умовами договору поруки та зобов`язався їх виконувати, проте всупереч умов укладених договорів та вимог чинного законодавства не вчинив жодних дій спрямованих на погашення кредитної заборгованості, що свідчить про його намагання ухилитися від виконання своїх обов`язків передбачених положеннями договору поруки.

Враховуючи викладене, посилання позивача на те, що порука за договором поруки №052-2008-009-Р/2 від 09.01.2008, укладеним між ВАТ «Універсал Банк» та позивачем, є припиненою з 23.11.2017, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.5, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Універсал Банк» (вул. Автозаводська, буд. 54/19, м. Київ, 04212, ), третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання договору поруки припиненим - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Повний текст судового рішення складено 25.08.2021

Суддя: О.В. Диба