ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1384/19 Номер провадження 22-ц/814/1387/21Головуючий у 1-й інстанції Дем`янченко С. М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Прядкіної О. В., Хіль Л. М.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2021 року у складі судді Дем?янченка С. М.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , до Пишненківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, Зіньківської міської ради Полтавської області, треті особи - приватний нотаріус Зіньківського нотаріального округу Москівець Станіслав Володимирович, ОСОБА_1 про визнання заповіту нікчемним,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Пишненківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, у якому просив визнати нікчемним заповіт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки с. Удовиченки Зінківського району Полтавської області, складений на ім`я фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та посвідчений Пишненківською сільською радою Зіньківського району Полтавської області 24.01.2018.

В обґрунтування позову посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , яка проживала в АДРЕСА_1 .

За життя, 17 липня 2015 року ОСОБА_4 розпорядилася на випадок своєї смерті та заповіла ОСОБА_2 належні їй на підставі Державних актів на право приватної власності на землю ІІІ-ПЛ № 053970 та ІІІ-ПЛ № 053969 земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею по 3 га кожна, що розташовані на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_4 була неписьменною людиною, текст заповіту було написано з її слів сільським головою Удовиченківської сільської ради Силкою М. М. з використанням загальноприйнятих технічних засобів та зачитано вголос в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Заповіт на прохання заповідача підписано жителькою с. Удовиченки Зіньківського району Полтавської області, ОСОБА_7 та посвідчено сільським головою та зареєстровано в реєстрі за № 45.

23 січня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Зіньківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , у прийнятті якої йому було відмовлено, оскільки спадкова справа на майно померлої відкрита приватним нотаріусом Зіньківського нотаріального округу Москівець С. В.

З інформації, отриманої з Спадкового реєстру стало відомо, що 24.01.2018 Пишненківською сільською радою Зіньківського району Полтавської області посвідчено заповіт ОСОБА_4 на ім`я фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що спадкодавець в силу свого віку, стану здоров`я та неписьменності не могла особисто звернутися до Пишненківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області з заявою щодо складання та посвідчення заповіту, та особисто письмово скласти розпорядження на випадок своєї смерті й засвідчити його своїм підписом, при складанні та посвідченні заповіту від 24.01.2018 секретарем Пишненківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області Олефір К. І. було порушено порядок посвідчення заповіту, цей заповіт підписаний іншою собою, ніж ОСОБА_4 , та є нікчемним згідно з нормами частини першої статті 1257 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач ОСОБА_2 помер (т. 1 а.с. 55).

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2020 року залучено до участі в справі в якості правонаступника позивача - ОСОБА_8 та в якості третьої особи - фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 131).

Ухвалою цього суду від 17 лютого 2021 року за заявою представника позивача адвоката Петренко В. П. залучено до участі у справі в якості співвідповідача Зіньківську міську раду Полтавської області, як правонаступника Пишненківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області у зв`язку з її приєднанням до Зіньківської міської ради Полтавської області (т. 1 а.с. 243).

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_8 , до Пишненківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, Зіньківської міської ради Полтавської області про визнання заповіту нікчемним задоволено.

Визнано нікчемним заповіт ОСОБА_4 , складений на ім`я фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та посвідчений Пишненківською сільською радою Зіньківського району Полтавської області 24.01.2018.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з Зіньківської міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_8 сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а тому є нікчемним.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне вивчення та дослідження судом матеріалів справи, суті та змісту позовних вимог, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позов заявлено до неналежного відповідача, а обраний позивачем спосіб захисту його прав чи інтересів не відповідає способам, визначеним законодавством, що є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Вказує, що заповіт є одностороннім правочином, на який поширюються загальні положення про правочини, відповідно до яких визнання правочину нікчемним у судовому порядку не допускається, відтак вимоги про визнання заповіту нікчемним є невідповідним способом захисту порушеного права. У спорах про визнання заповіту недійсним належним відповідачем є спадкоємець за заповітом, проте його до участі у справі в якості відповідача залучено не було.

Крім того, позиція суду першої інстанції щодо порушення таємниці заповіту, наслідком чого є визнання його нікчемним не заслуговують на увагу, оскільки складання заповідачем заповіту в присутності інших осіб не може розцінюватися як порушення таємниці заповіту, а наведені підстави не свідчать про недійсність заповіту в силу закону.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , внаслідок чого відкрилася спадщина, до складу якої увійшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті (статті 1218-1220 ЦК України).

За життя, 17 липня 2015 року ОСОБА_4 в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого заповіла ОСОБА_2 належну їй згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ- ПЛ № 053970 земельну ділянку площею 3,00 га, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належну їй згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №053969 земельну ділянку площею 3,00 га, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказаний заповіт посвідчений Удовиченківським сільським головою Зіньківського району Полтавської області Силкою М. М. та зареєстрований у реєстрі за № 45.

24 січня 2018 року секретарем Пишненківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області Олефір К. І. в будинку людей похилого віку « Надія » посвідчено та зареєстровано у реєстрі за № 01 заповіт ОСОБА_4 , згідно якого остання розпорядилася на випадок своєї смерті заповівши все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, у власність фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 6).

23 січня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Зіньківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , проте у прийнятті заяви йому було відмовлено у зв`язку із відкриттям спадкової справи приватним нотаріусом Зіньківського нотаріального округу Москівець С. В. за заявою ОСОБА_1 .

Задовольняючи позов про визнання заповіту ОСОБА_4 від 24 січня 2018 року на ім`я ОСОБА_1 нікчемним, суд першої інстанції виходив з того, що спірний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Про такі порушення за висновками суду вказують відсутність у заповіті дати та місця народження заповідача, відсутність будь-яких відомостей про ФОП ОСОБА_1 (місце проживання, дані про реєстраційний номер платника єдиного внеску та даним з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), що унеможливлює ідентифікацію особи спадкоємця, заповіт не містить відомостей про місцезнаходження та дату написання посвідчувального напису, відсутній запис: «Заповіт написаний мною (прізвище та ініціали) зі слів (прізвище, ім`я, по батькові заповідача). Заповіт до підписання прочитаний у голос заповідачем (прізвище, ім`я, по батькові заповідача), і власноручно підписаний ним у моїй присутності о_годині_хвилин. Особу його (її) встановлено, дієздатність перевірено. У зв`язку з_(зазначається причина, заповіт складено та посвідчено (зазначається місце складання та посвідчення заповіту (лікарня, удома, тощо) та адреса», заповідачу не було роз`яснено зміст статей 1241, 1307 ЦК України. При складанні заповіту була порушена процедура посвідчення, а саме стаття 1255 ЦК «Таємниця заповіту». Заповіт складався в будинку людей похилого віку « Надія » в присутності сторонніх осіб, які не вказані в заповіті та яким стало відомо про волевиявлення заповідача, що підтвердила свідок ОСОБА_10 , допитана в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Відповідно до статей 1233, 1234, 1254 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Загальні вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтями 1247, 1248 ЦК України, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті не має наслідком недійсності іншої його частини.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу в момент вчинення правочину.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

За вимогами статей 51, 175 ЦПК України позивач визначає відповідача у справі. Суд не вправі з власної ініціативи і без клопотання позивача залучати до участі у справі співвідповідача чи замінювати неналежного відповідача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

У справі, яка переглядається, предметом спору є заповіт, вчинений спадкодавцем ОСОБА_4 на ім`я фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , та у спосіб визнання заповіту нікчемним позивачем фактично оспорюється право ОСОБА_1 на спадкування за цим заповітом.

Секретар Пишненківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області Олефір К. І., яка посвідчила заповіт, не є учасником спадкових правовідносин та не має особистої і безпосередньої заінтересованості в предметі спору, а також не представляє територіальну громаду при вчиненні нотаріальних дій.

Відповідно до статей 1, 7, 9, 37 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 № 3306/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 р. за № 1298/20036, посадові особи органів місцевого самоврядування, на яких покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, входять у систему нотаріату та керуються у своїй діяльності Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Посвідчення заповітів є окремим видом нотаріальних дій, при вчиненні якої уповноважена на це посадова особа органу місцевого самоврядування діє від імені держави та не має права вчиняти нотаріальні дії в інтересах жодної із сторін правочину, на своє ім`я і від свого імені, на ім`я і від імені своїх чоловіка, дружини та інших родичів, а також на ім`я і від імені працівників даного виконавчого комітету, а також цього органу місцевого самоврядування.

Отже, пред`явлення позову до Пишненківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області та залучення позивачем в якості співвідповідача в порядку процесуального правонаступництва Зіньківську міську раду з мотивів посвідчення спірного заповіту секретарем Пишненківської сільської ради Олефір К. І. не відповідає змісту права та характеру порушення, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_8 , до Пишненківської сільської ради та Зіньківської міської ради про визнання заповіту нікчемним, суд першої інстанції не врахував, що дані юридичні особи не є належними відповідачами за такими вимогами, оскільки не є стороною спірних правовідносин та прав позивача не порушували, а особа, яка є спадкоємцем за спірним заповітом - ОСОБА_1 , про право якого на спадщину суд ухвалив оскаржуване рішення, не залучений до участі у справі в якості відповідача, що є порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів апеляційного суду також звертає увагу на те, що згідно статей 15, 16 ЦК України, статті 5 ЦПК України застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам, на що неодноразово вказувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 57 постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, пункти 51 постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц).

Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

Крім того, як вбачається з позовної заяви, вимоги позивача ґрунтуються на тому, що заповідач ОСОБА_4 була неписьменною та станом на 24.01.2018 не могла особисто поставити свій підпис у заповіті та підтвердити відповідність правочину її внутрішній волі, що свідчить про оспорюваність заповіту, який в силу вимог частини третьої статті 215 ЦК України не може бути визнано нікчемним, що також залишилось поза увагою місцевого суду.

За наведених обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні заявленого позову за безпідставністю.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2021 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволення позову ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , про визнання заповіту нікчемним - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. В. Прядкіна

Л. М. Хіль