ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

18 серпня 2021 року

м. Харків

справа № 632/857/20

провадження № 22-ц/818/4548/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач : Первомайське комунальне підприємство «Тепломережі»,

відповідач: ОСОБА_1 ;

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом Первомайського комунального підприємства «Тепломережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої без достатніх підстав теплової енергії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 вересня 2020 року, ухвалене суддею Библіва,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ПКП «Тепломережі» звернулося до суду з вищевказаним позовом.

Обгрнутовуючи свої позовні вимоги посилалося на те, що ОСОБА_1 є власником приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Первомайської міської ради № 140 від 27.06.2012 року вказаний об`єкт було виключено з житлового фонду.

Послуги за теплопостачання у цьому будинку надавалися позивачем у повному обсязі, відключення теплопостачання у приміщенні відповідача не здійснювалось, відповідні документи відповідачем не надавались. Станом на 01.05.2020 року у відповідача виник борг у розмірі 50 640,05 грн. за послуги теплопостачання. Також позивачем нараховані на суму заборгованості 3 % річних та інфляційні витрати.

Позивачем на адресу відповідача відправлялись листи з угодами, розрахунками, актами, вимогами про сплату заборгованості, які відповідачем були проігноровані. У зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 50 640,05 грн., 5122,41 грн. 3 % річних та 26 327,06 грн. інфляційних витрат на загальну суму 82 089,52 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 вересня 2020 року позовні вимоги Первомайського комунального підприємства «Тепломережі» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Первомайського комунального підприємства «Тепломережі» заборгованість за спожиту без достатніх підстав теплову енергію у сумі 50 640 грн. 05 коп., 3 % річних у сумі 5 122 грн. 41 коп., інфляційні витрати у сумі 26 327 грн. 06 коп., а всього заборгованість у сумі 82 089 (вісімдесят дві тисячі вісімдесят дев`ять грн.) 52 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 2 102 грн.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 05 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким провадження у справі закрити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 , зареєстрований як ФОП з 05 січня 2007 року. Одним із видів діяльності є надання в оренду власного чи орендованого нерухомого майна. Зазначає, що позовні вимоги стосуються невиконання відповідачем обов`язку зі сплати вартості спожитої теплової енергії у приміщенні, власником якого є фізична особа ОСОБА_1 , проте він у ньому здійснює підприємницьку діяльність, як ФОП. Ці обставини, крім іншого, також підтверджуються рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області від 27 червня 2012 року № 140, на підставі якого квартира за адресою: Первомайський, Ѕ м/р-н виключена з житлового фонду з метою її реконструкції під офіс- магазин промислових товарів. Вказані докази містяться в матеріалах справи та були подані разом із заявою про перегляд заочного рішення. Крім цього, факт надання приміщення в оренду також підтверджується договорами оренди нежитлового приміщення, копії яких додані до апеляційної скарги. Наголошує, що вказаний спір повинен розглядатися в порядку господарського судочинства, вказана позиція узгоджується з позицією Великої Палати ВС, яка викладена в Постанові від 21 серпня 2019 року (справа № 922/4239/16). Крім того, надав до суду апеляційної інстанції заяву про застосування строку позовної давності, в якій просить відмовити позивачу у задоволенні позову.

ПКП «Тепломережі» надало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що жодних належних та допустимих доказів реального (а не «на папері») використання майна в господарській діяльності відповідач не надав. Вказує, що у доданій до апеляційної скарги правовій позиції ВП ВС питання про зловживання та аналогічні заперечення (як в нашій справі) не розглядалися досліджувалися інші докази та позиції сторін, отже наданий правовий висновок не є релевантним до цього спору. Станом на момент подання позову позивач мав інформацію з ДРРП, що власником приміщення є фізична особа. Доказів використання майна для ведення господарської діяльності в першу інстанцію надано не було.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Визначення юрисдикції спору має важливе значення для практичної реалізації принципу доступу до правосуддя.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статтях 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).

Тобто фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до частини першої статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа - підприємець у порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною першою статті 128 цього ж Кодексу громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини третьої статті 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання чи ні, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, власником нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 (а.с.8-10).

З рішення Виконавчого комітету Первомайської міської ради № 140 від 27.06.2012 року вбачається, що квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності було переведено з житлового фонду в нежитлове приміщення (а.с.7).

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як ФОП з 05.01.2007 року. Відомостей про припинення його підприємницької діяльності станом на дату звернення з позовом до суду немає. Видами діяльності є роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дома в спеціалізованих магазинах (основний) та надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

У цій справі позовні вимоги стосуються невиконання відповідачем обов?язку зі сплати вартості спожитої теплової енергії у приміщенні, власником якого є фізична особа ОСОБА_1 , проте він, починаючи з 2013 року, в межах здійснення підприємницької діяльності, надає в оренду й експлуатацію приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договорами оренди нежитлового приміщення (а.с. 102-124).

Відповідно до частин першої, другої статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно зі статтями 173, 179 цього ж Кодексу господарським зобов`язанням визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт господарювання зобов`язаний вчинити певну дію господарського характеру, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

З позовної заяви вбачається, що ПКП «Тепломережі» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 50 640,06 грн. за теплову енергію починаючи з 01.10.2012 року по квітень 2020 року.

Проте, як свідчать матеріали справи, а саме копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 05.01.2007 року зареєстрований як ФОП, отже спір про стягнення вартості споживчої електричної енергії у приміщенні, власником якого є фізична особи, яка здійснює у такому приміщенні підприємницьку діяльність як ФОП підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, що узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 21.08.2019року №922/4239/16.

Згідно п.п.1 та 15 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці, а також інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що провадження по цивільній справі за позовом Первомайського комунального підприємства «Тепломережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої без достатніх підстав теплової енергії на підставі п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України підлягає закриттю, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та даний спір віднесено до юрисдикції господарських судів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

Згідно ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ст. ст. 367, 374, 377 ч. 1, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 вересня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Первомайського комунального підприємства «Тепломережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої без достатніх підстав теплової енергії - закрити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна