Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2963/19
Провадження № 2/376/62/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2021 р. "09" серпня 2021 рокуСквирський районний суд Київської області

в складі: Головуючого судді -Коваленка О.М.,

за участі секретаря - Щур Л.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

представника третьої особи Шеремет О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Сквирської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказанимпозовом.

Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що сторони від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка зазначає, що з 2011 року відповідачпроживає окремо від неї тадітей, спору щодо місця проживання дітей не було.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, що підтверджується рішенням Сквирського районного суду Київської області від 19.07.2016 року №376/1189/16-ц.

Згідно довідки-розрахунку по аліментах від 10.07.2019 року №8632 відповідач ОСОБА_3 станом на 01.07.2019 року мав заборгованість по аліментах у розмірі 13112,43 грн., станом на 2021 рік заборгованість складає 25 505, 03 грн., що також підтверджується Довідкою - перерахунком.

Відповідачсамоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків: не цікавиться станом здоров`я дітей, не бере участь у вихованні та матеріальному утриманні, аліменти сплачує не регулярно, свідомо ухиляється від спілкування з дітьми.

Враховуючи вищевикладене, позивачкапросить суд:

Позбавити відповідача ОСОБА_3 , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 всудовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Також позивачка повідомила, що відповідач вихованням дітей не займається, має заборгованість по аліментах, періодично сплачує аліменти, однак їй важко виховувати двох дітей. Менша дитина за 10 років не знає слово тато, оскільки відповідач не спілкується з сином.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та пояснив, що забезпечував сім`ю коли проживав разом з позивачкою. Після розлучення декілька разів приходив до дітей, однак позивачка забороняє йому спілкування з дітьми, також відповідач передав для дітей позивачці будинок у власність, звертався в орган опіки та піклування для вирішення питання встановлення часу побачення з дітьми, сплачує аліменти не в повному обсязі, оскільки офіційно не працює, дуже бажає спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх вихованні.

Представник відповідача ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та повідомив, що під час розгляду справи позивачкою не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків та не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. Підстави позбавлення батьківських прав, передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 цієї статті визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Позивач вживає всіх можливих заходів, спрямованих на налагодження взаємовідносин із дітьми. Зокрема, впродовж останніх років неодноразово намагався зустрітись з дітьми, передати їм подарунки, гроші, однак через умисні дії позивачки, всі спроби зведено нанівець. Після чого, відповідач вимушений звернутись до органу опіки та піклування із заявою щодо визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Однак, навіть це не допомогло налагодити відносини з дітьми, оскільки позивачка, постійно агресивно реагує на будь - які спроби відповідача зустрітись з дітьми, чинить перешкод у спілкуванні з дітьми та налаштовує їх проти їхнього батька.

Представник відповідача звертає увагу суду на те, що відповідно до вимог ч. ч. 5,6 СК України орган опіка та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підсмтаві відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі іншихдокументів, які стосуються справи. Відповідач не погоджуєтьсяз наявним у справі висновком органу опіки, вважаючи його недостатньо обгрунтованим та таким, що суперечить інтересам дітей. При складанні вказаного висновку, третьою особою не з`ясовано та не підтверджено належними доказами свідомого нехтування відповідачем своїми обов`язками та не перевірено і не надано належної оцінки доводам ОСОБА_3 щодо перешкод позивачкою у спілкуванні батька з дітьми, а тому просить суд критично віднестись до вищевказаного висновку та не брати його до уваги при прийнятті рішення у справі. Також, акцентує увагу на тому, що наявність заборгованості по сплаті аліментів сама по собі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. З урахуванням наведеного, представник відповідачавважає, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення його батьківських прав.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Сквирської міської ради Київської області Шеремет О.Б.в судовому засіданні позовпідтримала в повному обсязі, просилазадовольнити та повідомила, що висновок ради підтримує в повному обсязі, оскільки батько не в повному обсязі виконує батьківські обов`язкі щодо своїх дітей, з часу ухвалення висновку про доцільність відповідача позбавлення батьківських прав його відношення до дітей не змінилось, а тому представник вважає і на теперішній час доцільним позбавити відповідача батьківських прав.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, свідка, дитину,вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 12.06.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 19.07.2016 року №376/1189/16-ц розірвано.

Сторони від шлюбу мають двох дітей: дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , актовий запис № 2 а.с. 8) та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 , актовий запис № 173 а. с. 9).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що починаючи з 2011 року діти проживають разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Сквирського районного суду Київської області від 29.04.2013 року № 376/858/13-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.04.2013 року і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 05.06.2018 року №376/444/18збільшено розмір аліментів на підставі виконавчого листа за № 2/376/377/2013 виданого згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 квітня 2013 року у справі за №376/858/13-ц.Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 березня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно Довідки-розрахунку по аліментах від 10.07.2019 року №8632 відповідач ОСОБА_3 станом на 01.07.2019 року мав заборгованість по аліментах у розмірі 13 112,43 грн (а.с. 24-25), станом на 01.03.2021 року заборгованість по аліментах складає 25 505,03 грн., що підтверджується Довідкою - розрахунком № 6583 від 15.03.2021 року (а. с. 112).

Органом опіки та піклування при виконавчому комітеті Сквирської міської ради Київської області надано висновок (рішення) №14 від 09.10.2019 року, за яким визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 14-16).

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» ).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ч.1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч.1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачені підстави позбавлення батьківських прав.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (в редакції чинній на час ухвалення рішення) визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків, характеру таких дій, їх особи та інших обставин справи. Адже питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

Адже позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі Хант проти України від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Близький за змістом висновок про те, що: Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини викладено в постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20).

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опік и та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України ).

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказано, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання

дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб,

які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до

досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості

з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують

батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід

вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування

обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування та пропорційність якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків або свідомого нехтування ними, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивачем ОСОБА_1 не надано.

У цьому зв`язку суд враховує також висновок органу опіки і піклування, в якому вказано, що відповідач ОСОБА_3 , який був присутній на засіданні органу опіки і піклування при виконкомі Сквирської міської ради Київської області 04.09.2019 року та 09.10.2019 року, зазначив, що не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, ОСОБА_1 забороняє спілкуватися з дітьми.

Процесуальна поведінка відповідача на засіданні комісії, а також в суді свідчить, що він категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, хоче спілкуватися з дітьми, в міру того, що позивачка проти особистих зустрічей між ними, заперечує в будь-якій формі. Окрім того зазначає, що наявність заборгованості по сплаті аліментів сама по собі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, докладає зусиль щодо сплати заборгованості по аліментах та здійснює матеріальне забезпечення дітей у міру своїх можливостей.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_11 суду повідомив, що відповідач останні три роки намагався спілкуватися з дітьми, однак позивачка чинить в цьому перешкоди.

Та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається, на думку позивачки лише вона, не свідчить про те, що батько дитини не бажає приймати участь у утриманні і вихованні дітей, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їхньому вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, і як наслідок втратив цікавість до своїх дітей.

Встановивши такі обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституцією України, ст. 7, 19, 150, 155, 164, 166 СК України,ст.ст. 2,4, 12, 13, 81, 258,263 - 265, 351,352,254 ЦПК України, ст ст. 3,9 Конвенції про права дитини, ст. ст. 8,12 Закону України «Про охорону дитинства»,ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Сквирської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей- відмовити в повному обсязі.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення буде виготовлений відповідно до вимог ч. 6 ст. 259 ЦПК України.

Суддя О.М. Коваленко