ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

26 серпня 2021 року

м. Харків

справа № 645/3067/19

провадження № 22ц/818/730/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Кругової С.С.,

за участю секретаря - Гришиної А.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Акціонерне товариство «Альфа-Банк», Красноградська районна адміністрація Харківської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Зубарев Ігор Юрійович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представники - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу Августової Марини Владиславівни - представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2020 року у складі судді Горпинич О.В.,

у с т а н о в и в:

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати недійсним кредитний договір № 825/2-40/1/7-144, укладений 13 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», зміненим на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»), та ОСОБА_1 ;

- визнати недійним іпотечний договір № 825/4-40/9/7-159, укладений 13 грудня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 ;

- визнати неправомірним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 18 лютого 2019 року, індексний номер: 45577535 від 18 лютого 2019 року Красноградської районної ради Харківської області як державного реєстратора Красноградської районної ради Харківської області Литвиненко Людмили Володимирівни про реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що 13 грудня 2007 року між банком та ним укладено іпотечний договір № 825/4-40/9/7-159, відповідно до умов якого він отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 48 000,00 доларів США, зі сплатою 12,75% річних та з кінцевим терміном повернення 10 грудня 2014 року.

Він зобов`язався сплачувати грошові кошти щомісячно до 10 числа (включно) кожного місяця, згідно з графіком.

В цей же день з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту укладено іпотечний договір, за умовами якого він передав в іпотеку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Зубарєвим Ігорем Юрійовичем за реєстровим № 11281.

Зазначає, що він добросовісно виконував зобов`язання за кредитним договором, однак згодом отримав позовну заяву про стягнення з нього заборгованості, яка перевищує суму кредиту.

Вважає кредитний договір недійсним, оскільки в кредитному договорі детально не розписана загальна вартість кредиту і банк не надавав йому окремого письмового документу з детальним розписом загальної вартості кредиту, у зв`язку з чим недійсним також вважає іпотечний договір як похідний від кредитного договору.

Вказує, шо в іпотечному договорі відсутнє застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Однак в травні 2019 року він дізнався, що АТ «Укрсоцбанк» переоформив на себе право власності на вказану квартиру. При цьому він не отримував від банку жодної вимоги про сплату боргу, оцінка майна проведена не була, а до державного реєстратора Красноградської районної ради Харківської області банком не були подані відповідні документи, на підставі яких було здійснено переоформлення права власності.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

26 вересня 2019 року Темнюкова Марина Ігорівна - представник АТ «Укрсоцбанк» подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що позов подано з пропуском строку позовної давності, оскільки позивач користувався кредитними коштами та здійснював платежі на погашення кредиту з дня укладення кредитного договору. Отже про ймовірне порушення свого права він довідався 13 грудня 2007 року, однак позов подано лише в червні 2019 року, майже через 12 років (правова позиція, що міститься в постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-75цс15).

Зазначає, що банк надсилав позивачу завчасно повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування позасудового врегулювання на підставі договору про анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 19 вересня 2018 року, яке містило вимогу про сплату боргу, розмір якого станом на 21 серпня 2018 року складав 2 944 586,94 грн. Крім того, право банку на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», узгоджено сторонами в пунктах 4.1., 4.5.3. іпотечного договору.

04 серпня 2020 року державний реєстратор Красноградської районної ради Харківської області Литвиненко Людмила Володимирівна подала відзив на позовну заяву, в якому просила залишити позов без задоволення в частині визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо нерухомого майна.

Відзив мотивовано тим, що реєстрація за АТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 здійснена з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_3 .

Рішенням Фрунзеського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 18 лютого 2019 року, індексний номер: 45577535 від 18 лютого 2019 року державного реєстратора Красноградської районної ради Харківської області Литвиненко Л.В. про реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк», Красноградської районної адміністрації Харківської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн - по 384,20 грн з кожного.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції послався на правову позиці, що міститься в постановах від 20 листопад 2019 у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) та від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц (провадження № 14-45цс20), згідно з якою на квартиру, яка використовується як місце постійного проживання позивачем та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором від 13 грудня 2007 року, укладеного в іноземні валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі шляхом реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк».

Залишаючи позов ОСОБА_1 в частині визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір підписаний сторонами та містить повну інформацію щодо умов кредитування. Доказів того, що ОСОБА_1 введено в оману та/або йому не роз`яснено умов кредитування, матеріали справи не містять.

09 жовтня 2020 року Августова Марина Владиславівна - представник АТ «Альфа-Банк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо іпотечного майна.

Апеляційна скарга мотивована тим, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не відбулося, що узгоджується з правовою позицією, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1309цс15. Доказів належності позивачу іншого житла матеріали справи не містять.

18 грудня 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Красноградська районна адміністрація Харківської області, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Зубарев І.Ю., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення в частині вирішення спору про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Матеріали справи свідчать, що 13 грудня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 825/4-40/9/7-159, відповідно до умов позичальник отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 48 000,00 доларів США, зі сплатою 12,75% річних та з кінцевим терміном повернення 10 грудня 2014 року (а. с. 111-118 т. 1).

ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати грошові кошти щомісячно до 10 числа (включно) кожного місяця, згідно з графіком.

В цей же день з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Зубарєвим І.Ю. за реєстровим № 11281 (а. с. 24-29 т. 1).

Згідно з пунктами 2.4.3., 4.5.3. цього договору іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

ОСОБА_1 не виконував належним чином свої зобов`язання за договором кредиту, у зв`язку з чим банк листом від 19 вересня 2018 року № 4452 повідомив його про звернення стягнення на квартиру шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку (а. с. 224 т. 1).

18 лютого 2019 року державний реєстратор Красноградської районної ради Харківської області Литвиненко Л.В. зареєструвала право власності на спірну квартиру за банком на підставі застереження, що міститься в договорі іпотеки відповідно до статті 37 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-1У «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV).

Відповідно до статті 1 цього Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У цьому випадку умовами іпотечного договору від 13 грудня 2007 року, зокрема підпунктом 2.4.4. пункту 2.4. договору іпотеки, передбачено, що у разі невиконання іпотекодавцем хоча б одного із своїх обов`язків, встановлених згідно з пунктами 2.1.1. - 2.1.10 (2.1.11.) цього договору, вимагати дострокового виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, а у разі його невиконання - задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 35 Закону № 898-IV, у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору.

З наведеного слідує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачу ОСОБА_1 було направлено повідомлення про усунення порушень від 19 вересня 2018 року № 4452.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-УП «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII), підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Саме така правова позиція міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а та від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20).

За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що квартира АДРЕСА_2 , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 13 грудня 2007 року, укладеного в іноземній валюті.

Отже, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Укрсоцбанк».

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Августової Марини Владиславівни - представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 26 серпня 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

С.С.Кругова