справа № 489/5610/21
провадження №2-з/489/116/21
УХВАЛА

27 серпня 2021 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Губницький Д. Г., розглянувши заяву Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про забезпечення позову в цивільній справі №489/5610/21 за позовом Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири, -

ВСТАНОВИВ:

25.08.2021 р. до ленінського районного суду м. Миколаєва було подано позовну заяву в якій позивач просить: визнати недійсним договір дарування серія та номер 536 виданий 03.06.2021 посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ліпатніковою Р.Г. укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 предметом якого є квартира в АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1). Припинити право власності ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на квартиру в АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1).

Разом із позовом було подано заяву про забезпечення позову в якій позивач просить Накласти арешт на квартиру в АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1), до набрання рішенням суду в даній справі законної сили. Мотивує заяву тим, що в даному випадку Боржник - ОСОБА_1 , який має невиконані фінансові зобов`язання, до якого наявні в суді позовні вимоги, проти якого ухвалено рішення про стягнення коштів та - ОСОБА_2 , укладають договір дарування від 03.06.2021, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора - ОСОБА_3 , оскільки укладають договір дарування, який порушує майнові права та інтереси кредитора і такий договір направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, цивільну справу №489/5610/21, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідачаз метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача. Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст. ст. 156,158 ЦПК України).

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Положеннями ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов може забезпечуватись, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Зважаючи на наведені норми, враховуючи характер позову та подані докази при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

Крім того, суд має враховувати, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача чи третіх осіб.

Заявник, посилається в заяві про забезпечення позову на те, що існує загроза того, що відповідач може в будь-який момент відчужити належне їй майно на користь третіх осіб, але, як вбачається з матеріалів позову та заяви, це є лише бездоказовим припущенням, оскільки взаємовідносини з відповідачами грунтуються на його професійному статусі (не зазначається що сторони в позові навіть знайомі), долучені позивачем роздруківки інтернет-оголошення про продаж квартири в тому ж багатоквартирному будинку, але без вказівки квартири, не підтверджують реальність відчуження квартири. Питання ж щодо доведенності укладання чи ні фраудаторного договору вирішуватиметься при розгляді справи по суті.

За таких обставин, внесена на розгляд суду заява про забезпечення позову до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.149-153, 259-261, 353- 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про забезпечення позову в цивільній справі №489/5610/21 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя: Д. Г. Губницький