АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2021 року

м. Чернівці

Справа № 718/1212/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.

секретар Паучек І.І.

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут»

божник ОСОБА_1

апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» на ухвалу Першотравневого районного суду міста Чернівці від 2 липня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Іщенко І.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» (далі -ТзОВ «Чернівцігаз Збут») звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за природній газ в розмірі 29 937 гривень 21 копійка, 3% річних в розмірі 652 гривні 39 копійок та інфляційних втрат в розмірі 1 875 гривень 58 копійок.

На обґрунтування заяви зазначало, що ОСОБА_1 підключений до газорозподільної системи оператора ГРМ АТ «Чернівцігаз» та є споживачем газу, що постачається йому ТзОВ «Чернівцігаз Збут» як діючим постачальником газу.

Боржник не забезпечив своєчасну та повну оплату вартості природного газу у зв`язку з чим у нього за період з жовтня 2019 року по березень 2021 року утворилась заборгованість перед заявником в загальній сумі 29 937 гривень 21 копійка.

За період прострочення оплати боржнику на підставі статті 625 ЦК України також нараховано 3% річних в розмірі 652 гривні 39 копійок та інфляційні втрати в розмірі 1 875 гривень 58 копійок.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 2 липня 2021 року в задоволенні заяви ТзОВ «Чернівцігаз Збут» про видачу судового наказу відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заявником на підтвердження своїх вимог не надано договору та інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та споживання газу саме ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

В матеріалах справи також відсутні докази того, що ОСОБА_1 погодив умови договору, згідно якого зобов`язаний оплачувати спожитий природний газ вищевказаною адресою.

Враховуючи те, що заява подана з порушеннями вимог статті 163 ЦПК України, суд вбачає підстави для відмови у видачі судового наказу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТзОВ «Чернівцігаз Збут» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду справи по суті.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вважає необґрунтованим посилання суду на порушення заявником частини 3 ст.163 ЦПК України в частині не надання суду доказів укладення між заявником та боржником типового договору.

Договір постачання природного газу укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному сайті Регулятора та постачальника, і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

ТзОВ «Чернівцігаз Збут» в порядку, передбаченому Правилами постачання природного газу, розмістив на своєму сайті Типовий договір постачання природного газу, а також надіслав всім побутовим споживачам заяви-приєднання із супровідним листом по формі, встановленій у постанові НКПЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, яку споживачам необхідно було підписати та повернути в ТзОВ «Чернівцігаз Збут».

Відповідач не подавав оператору ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт, відбір природного газу з газорозподільної системи не припиняв, фактично проводив споживання природного газу та частково сплачував за поставлений йому газ, що в сукупності свідчить про згоду боржника про приєднання до умов Типового договору.

Крім того вказує, що в матеріалах справи вже містяться всі документальні докази, подані заявником до заяви, які підтверджують факт надання та отримання боржником природного газу.

Боржник є власником будинку АДРЕСА_1 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інша сторона відзив на апеляційну скаргу не подавала.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що ТОВ «Чернівцігаз Збут» здійснює ліцензовану діяльність з постачання газу.

Будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.15).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу викладені у статті 163 ЦПК України.

Пунктом 3 частини 3 статті 163 ЦПК України встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, у разі, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції вказував про те, що із наданих до заяви про видачу судового наказу документів вбачається, що заявником на підтвердження своїх вимог не надано договору та інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання природного газу саме ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із вказаною з заявою про видачу судового наказу, ТзОВ «Чернівцігаз Збут» обґрунтовував такі вимоги тим, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу на підставі договору, що був укладений між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Оскільки боржник не забезпечив своєчасну та повну оплату вартості природного газу, у останнього за період з жовтня 2019 року по березень 2021 року утворилась заборгованість перед заявником в загальній сумі 32 465 гривень 18 копійок.

На підтвердження вищевказаних обставин в додатках до заяви про видачу судового наказу заявником було додано розрахунок суми заборгованості ОСОБА_1 та додаток до довідки про розрахунок боргу, виписку банківських платежів, довідку про підтвердження факту споживання газу, Витягу з персоніфікованих даних про фактичний об`єм природного газу, копію типового договору, копію досудового повідомлення про сплату за природний газ.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються крім іншого, на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Хоча у частині 1 статті 19 Закону №1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пункт 5 частини 3 статті 20 Закону №1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 20 Закону № 1875-ІV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 21 Закону № 1875-ІV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Частиною 1 статті 12 ЗУ «Про ринок природного газу» визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строку та порядку, передбачених договором.

Порядок укладання договору з постачання природного газу здійснюється відповідно до розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2496, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 6 листопада 2015 року за №1382/27827, та Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2500, зареєстрованої в МЮУ 6 листопада 2015 року за №1386/27831.

Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Колегія суддів вважає, що ТзОВ «Чернівцігаз Збут» надано всі належні та допустимі докази, що підтверджують виникнення між сторонами договірних відносин із постачання природного газу, а обґрунтування суду першої інстанції стосовно відмови у видачі судового наказу з підстав ненадання договору, укладеного між ТзОВ «Чернівцігаз Збут» та боржником про постачання природного газу, є суто формальним і не ґрунтується на вимогах закону.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав в постановах від 11 червня 2020 року у справі № 212/3128/19 та від 29 січня 2020 року у справі № 214/5249/18-ц.

Посилаючись на те, що заявником не доведено обставину фактичного надання та споживання газу особисто ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , суд першої інстанції не взяв до уваги наявний в матеріалах справи витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8008260 від 9 серпня 2005 року, з якого вбачається, що будинок за вказаною адресою належить на праві власності саме ОСОБА_1 , а не іншій особі.

Слід також зазначити, що суд, розглядаючи заяву про видачу судового наказу, за умови пред`явлення вимоги, передбаченої статтею 161 ЦПК України, не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Натомість у подальшому, після видачі судового наказу, боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача (пункт 5 частини 3 статті 170, частина 3 статті 171 ЦПК України), що є передбаченою процесуальним законом підставою для скасування судового наказу.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому її відповідно до правил статті 379 ЦПК України слід скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» задовольнити.

Ухвалу Першотравневого районного суду міста Чернівці від 2 липня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк