Дата документу 11.08.2021
Справа № 320/2736/18
Провадження № 2/937/31/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретарів судового засідання - Левандовської О.М., Ісайченкова А.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з орендної плати, штрафу, розірвання договору оренди та зобов`язання повернути майно,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Тимцяся Р.А.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Клименко І.В.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 25 577,00 гривень 00 копійок, з яких: 13 000,00 гривень - це заборгованість з орендної плати по договору оренди обладнання від 10.01.2016 року, який було укладено між відповідачем -ФОП ОСОБА_2 та позивачем - ОСОБА_1 , 100,00 гривень - це штраф за прострочення по розрахунку орендної плати та 11 169,00 гривень - це сума вартості послуг адвоката, 1408,00 гривень - це сума сплати судового збору. Крім того, просить розірвати договір оренди обладнання від 10 січня 2016 року, укладений між позивачем - ОСОБА_1 та відповідачем - ФОП ОСОБА_2 у зв`язку з порушенням відповідачем-Орендарем, суттєвих умов Договора, а саме відсутність орендної сплати за весь час користування - з 10.01.2016 до 23.03.2018 року відповідно до п.10.1 вищевказаного Договору - зобов`язавши відповідача повернути позивачу майно, яке передавалося в оренду, відповідно до акту прийому-передачі у 5-ти денний строк.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 січня 2016 року між позивачем - ОСОБА_1 та відповідачем - ФОП ОСОБА_2 був укладений договір оренди обладнання. Відповідно до п.п.1.1, 5.1 вказаного Договору у тимчасове платне користування (у розмірі 500,00 гривень за кожний місяць) - ФОП ОСОБА_2 було надано обладнання згідно додатку до Договору №1. Згідно до п.5.2. Договору - Орендна плата повинна сплачуватися щомісяця до 20 числа кожного місяця. Крім того, відповідно до п.4.2. Договору, строк його дії становить 5-ть років, а згідно до п.9.1 Орендар, тобто відповідач несе відповідальність у зв`язку з прострочкою орендної плати штраф у розмірі 100,00 гривень. Більш того, згідно до п.6.1. вищевказаного Договору: «Орендодавець, має право перевіряти порядок використання Орендатором орендованого майна», а відповідно до п.10.1 Договору: «Договір може бути розірвано Орендодавцем у односторонньому порядку з оповіщенням Орендаря за три дні до його розірвання, або коли одна із Сторін порушує умови Договору та свої зобов`язання». Наразі ФОП ОСОБА_2 ухиляється від виконання покладених на нього обов`язків за Договором, сам Договір ним не виконується. Станом на 23 березня 2018 року на адресу відповідача позивачем особисто було направлено лист-претензію, яка отримана ним 29 березня 2018 року. Відповідно до листа-претензії до ФОП ОСОБА_2 було адресоване прохання розрахуватися по боргу з орендної плати, сплатити штраф, надати доступ для представника позивача - адвокату Тимцясь Р.А. для огляду орендуємого майна, яке належить позивачу. Строк виконання зобов`язань був встановлений до 01 квітня 2018 року. Також відповідачу було повідомлено про те, що дія договору буде вважатися припиненою з 01.04.2018 року. На думку позивача, відповідач - ОСОБА_2 не тільки порушує письмову домовленість - Договір укладений між ним та позивачем, а й ще суттєво порушує, як норми процесуального та й норми матеріального права, якими наділений та захищений позивач та на захист яких він має право. Так, з 10.01.2016 року до сьогодні, вже на протязі більш ніж 2-х років ОСОБА_2 не сплачує орендну плату за користування належним клієнтові позивача на правах приватної власності - обладнанням. Таким чином, сума заборгованості складає 13 000 грн., яку він просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Тимцясь Р.А. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Пояснили, що на початку 2001-2002 років у ОСОБА_1 були робочі взаємовідносини з батьком відповідача, тоді ж і було завезено станки у приміщення, яке знаходилось по АДРЕСА_1 та належало батьку відповідача. Отже, спочатку обладнання використовувалося батьком відповідача, а після його смерті з 2014 по 2016 обладнання знаходилось у безоплатному користуванні відповідача, а у 2016 вже було укладено договір оренди обладнання з відповідачем. Зазначили, що станки придбавалися у 2000-х роках, у вживаному, але нормальному технічному стані. З 2000 до 2016 року позивач періодично перевіряв технічний стан станків, з часу укладання договору оренди обладнання, тобто з 2016 року- не перевіряв. Зазначили, що між позивачем та відповідачем були й інші правовідносини, в результаті яких 28.02.2016 було складено розписку, відповідно до якої ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 гроші в сумі 192000 грн, матеріальних претензій до нього не має.

Відповідач позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову він та його представник просили відмовити. В судовому засіданні відповідач пояснив, що він познайомив позивача зі своїм батьком, оскільки позивач теж хотів займатися підприємницькою діяльністю. Вони почали працювати разом, однак грошей вказана підприємницька діяльність не приносила. ОСОБА_1 попрохав повернути йому гроші, які були вкладені у діяльність, і він їх отримав. Потім, оскільки стан станків був незадовільний (зпочатку придбавали їх для реставрації з заводів непрацюючими), їх було продано на розбірку за ціною металобрухту, були придбані інші станки і з 2007 року вони майже не змінювались. Обладнання допомагав завозити ОСОБА_3 . В 2014 році помер батько відповідача. В 2016 році позивач ОСОБА_1 приїхав до відповідача, сказав, що з ним не розрахувалися, в результаті чого позивачем було отримано гроші в сумі 192000, про що складено відповідну розписку. Крім того, пояснив, що жодного договору оренди він не підписував, почеркознавчу експертизу проведено некоректно. Також пояснив, що згідно ухвали слідчого судді про зняття арешту з майна від 02.06.2021 року вбачається, що саме йому на праві власності належать верстати: зубошевенгувальний верстат 5702В №2566, зубодовбальний верстат 5122 №167784, шліцефрезерний верстат 5350 №1ц94, заточний верстат б/н, строгальний верстат 7305т №93034; круглошліфовальний верстат ЗМ152МВФ2 №66366/443, горизонтально-фрезерувальний верстат 6Н81 №21873, вертикально-фрезерувальний верстат 6Т10 №0639, випробувальний стенд КІІ-4.28097 №2945, токарський верстат ЧПУ 16К20 ФЗРМ, токарський верстат ЧПУ 16К20 ФЗРМ 132. Тому станки, які вказані у додатку №1 до договору оренди обладнання №1 від 10.01.2016 року, не мають до позивача ніякого відношення.

Представник відповідача пояснив, що документи, які надані позивачем, не підтверджують право власності чи користування позивача на вказане обладнання. Крім того, у додатку № 1 до договору оренди обладнання, в якому вказано ідентифікаційні ознаки станків, зазначено номер договору оренди- № 1, тоді як в самому договорі відсутній будь-який номер. Зазначив, що під час проведення судової почеркознавчої експертизи експертом надсилалося клопотання суду про надання відповідних додаткових матеріалів. Дане клопотання не було виконано й експертиза була проведена на основі наданих матеріалів, хоча відповідно до п.п. 1.13, 2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень , експерт мав би повернути матеріали із заначенням причин неможливості проведення експертизи чи відмовитися від її проведення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він займається господарською діяльністю, є директором ТОВ «Хладар-Техсоюз». Відповідача знає з 1994 р. Йому відомо про те, що відповідач здійснює господарську діяльність за адресою АДРЕСА_1 (у районі МРЕВ ДАІ) з початку 2000 років (разом із батьком) та з 2014 року (після смерті батька) самостійно у орендованому приміщенні (яке у 2018 році було викуплено відповідачем). Йому відомо, що на початку 2000 років батько відповідача - ОСОБА_5 (зі слів самого батька) мав певну господарську взаємодію із позивачем (позивач допомагав у питаннях реалізації продукції що вироблялась). Як поясняв батько відповідача, вони спільно із позивачем придбавали неробочі верстати з метою відремонтувати їх та спробувати працювати на них (він відразу відмовляв їх від цієї ідеї, так як верстати, які продавались, були невідповідної якості). Зазначені придбані верстати (10-11 одиниць) були у незадовільному стані та їх ремонт коштував забагато; ОСОБА_5 просив посприяти у їх продажу, але через їх незадовільний стан довгий час ніхто не виявляв бажання їх купувати. Він пам`ятає, що частина цих верстатів була реалізована як металобрухт, частина- були частково відремонтована та знаходились у користуванні, а потім продана.

Під час реалізації непрацюючого обладнання батько відповідача та сам відповідач запропонував йому допомогти їм віднайти обладнання, яке можливо використовувати у їх підприємницькій діяльності.

Деяке обладнання вони (батько відповідача та відповідач) віднайшли самостійно у м.Мелітополі у 2002 році. Декілька верстатів він допоміг знайти їм у м. Запоріжжі у 2004 році. Решту вони самі купували, він здійснював допомогу у монтажі цього обладнання.

Придбані верстати після їх встановлення також були відремонтовані та знаходяться у робочому стані на теперішній час, за специфікою його з відповідачем діяльності він не рідше одного (двох-трьох разів) разу на місяць приїжджає до відповідача. З 2007 року інших верстатів у приміщення відповідача ( АДРЕСА_2 ) не завозилось.

Зазначив, що після смерті батька відповідача, він, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зустрічалися у м. Дніпропетровську, де ОСОБА_7 віддав ОСОБА_8 гроші за станки, які були продані ще за життя батька відповідача й саме по рекомендації свідка ОСОБА_7 зажадав від позивача розписку про це, яку останній писав в присутності свідка.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_2 є його знайомим, з 2015 року спілкується з ним по роботі. Батько відповідача, а потім й сам відповідач з 2000 років орендує у свідка підприємство, вони завозили станки колишнього вживання. Батько відповідача помер, і тепер ОСОБА_2 сам цим займається. В 2007 році у них було оновлення станків, старі станки були вивезені, а більш нові (також колишнього вживання) завезені в орендоване приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Бачив, що в ньому було приблизно 15 одиниць обладнання. Свідок відвідував вказане приміщення, перевіряв наявність станків, щоб знати загальну потужність та скільки електроенергії споживається.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що з відповідачем вони на одній території орендують приміщення. Свідок почав орендувати з 2014 року, ОСОБА_2 почав орендувати раніше. Свідок бачив, що в приміщенні ОСОБА_2 знаходяться токарні станки, які зі слів ОСОБА_2 , є його власністю. При ньому, тобто з 2014 нічого не вивозилося та не завозилося у цех.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_11 , якою складено висновок судово-почеркознавчої експертизи від 30.07.2019 року №9758, підтвердила та пояснила, що досліджувані підписи в договорі оренди, додатку до договору оренди та акті прийому-передачі товару виконані ОСОБА_2 ; рукописні записи в договорі оренди та додатку до договору оренди виконані ОСОБА_2 .. Оскільки не було достатньо зразків питання щодо належності ОСОБА_2 рукописного запису в акті прийому- передачі не вирішувалось.

Суд, вислухавши думку сторін, представників сторін, допитавши свідків, експерта, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Так, згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.76,78 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Позивач має довести, а суд встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог чи відмову в їх задоволенні.

Відповідно до норм ст. ст. 759, 761 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

В обґрунтування позову, позивач посилається на укладення між ним та відповідачем- ФОП ОСОБА_2 договору оренди обладнання від 10.01.2016, а саме-станків: круглошліфувального ЗМ15211ВФ2 №763921705, зубошевенгувального 5702В №2678, зубодовбального 3122 №537, зубофрезерного ЗA312 №150301, токарного ЧПУ 16К20Ф3РМ132 №17114, токарного ЧПУ 16К20Ф3РМ132 №17019, горизонтальнофрезерного 6Р81 №3671, шліцефрезерного 5350 №253, випробувального стенду КИ-1774 №2653, які вказані у додатку №1 до договору оренди обладнання №1 від 10.01.2016 року, акт прийому -передачі товару від 10.01.2016 (а.с.9-10 Т.1).

Судом була призначена по справі судово-почеркознавча експертиза. За результатами її проведення від 30.07.2019 року №9758 встановлено, що досліджувані підписи в договорі оренди, додатку до договору оренди та акті прийому-передачі товару виконані ОСОБА_2 ; рукописні записи в договорі оренди та додатку до договору оренди виконані ОСОБА_2 .. Оскільки не було достатньо зразків питання щодо належності ОСОБА_2 рукописного запису в акті прийому- передачі не вирішувалось/а.с.221-224/.

Натомість, доказів про належність ОСОБА_1 на праві власності (на що посилається позивач) вказаного майна суду не надано.

З наданих суду договору купівлі-продажу верстату ПЗ-02/10-Х від 17.10.2002, накладних на відпуск станків від 18.07.2001, 10.10.2001, квитанцій про сплату до них (а.с.52-57 Т.1), неможливо встановити, що позивач придбав саме те обладнання, яке зазначено у додатку до договору оренди з причин повного або часткового неспівпадіння ідентифікуючих ознак станків. Більш того, на 6 одиниць товару відповідні документи взагалі відсутні.

Відсутність вказаних відомостей унеможливлює дійти висновку про належність позивачу майна, враховуючи також пояснення відповідача, свідків, наданих в судовому засіданні.

Крім того, щодо розписки про отримання грошей ОСОБА_1 в сумі 192 000 грн від ОСОБА_2 від 28.02.2016 (а.с.149 Т.1) суд зауважує, що позивачем не зазначено, які саме зобов`язання, відмінні від правовідносин з приводу оренди майна, склалися між ними, що викликає обґрунтований сумнів у суду з приводу правомірності вимог ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до ухвали слідчого судді від 02.06.2021, наданої представником відповідача, встановлено, що саме відповідач ОСОБА_2 є володільцем наступного майна: зубошевенгувальний верстат 5702В №2566, зубодовбальний верстат 5122 №167784, шліцефрезерний верстат 5350 №1ц94, заточний верстат б/н, строгальний верстат 7305т №93034; круглошліфовальний верстат ЗМ152МВФ2 №66366/443, горизонтально-фрезерувальний верстат 6Н81 №21873, вертикально-фрезерувальний верстат 6Т10 №0639, випробувальний стенд КІІ-4.28097 №2945, токарський верстат ЧПУ 16К20 ФЗРМ, токарський верстат ЧПУ 16К20 ФЗРМ 132, на підставі накладних №29 від 28 червня 2007р. та №33 від 10 липня 2007 щодо придбання обладнання з ТОВ «Агропромтехніка» та рахунків та квитанцій до прибуткових касових ордерів від 23 липня 2004 р. №305 та №306 про придбання верстатів з ТОВ «Запорізький авторемонтний завод». Також суду надано вказані накладні та квитанції (а.с.151-153 Т.1).

Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, оскільки позивачем не надано доказів про належність йому на праві власності майна суду не надано, суд знаходить позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на нормах закону, тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.12, 13, 76,80, 81, 95, 258, 259, 265, 354, 355, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з орендної плати, штрафу, розірвання договору оренди та зобов`язання повернути майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 20.08.2021.

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова