ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» квітня 2021 року

м. Харків

справа № 638/10595/18-ц

провадження № 22ц/818/1777/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація», представниця позивача Ткаченко Ю. О.,

відповідачі - ОСОБА_1 , представниця відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2020 року в складі судді Цвірюка Д.В.

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 25 березня 2008 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», укладено кредитний договір № 014/83375/12136, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 33 300,00 доларів США.

Зазначив, що вказані грошові кошти надані позичальниці строком до 24 березня 2015 року (включно) із сплатою відсотків за користування кредитом в наступних розмірах: протягом 1 року користування кредитом 11,5% річних, протягом 2 року 11,0% річних, протягом 3 року 10,5% річних, протягом 4 року 10,0% річних, протягом 5 року -9,5% річних, протягом 6 року 9,0% річних, протягом 7 року 8,5% річних.

В забезпечення умов виконання зобов`язань за кредитним договором 25 березня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 014/8337/5/12136/2.

Також, в забезпечення умов виконання зобов`язань за кредитним договором 25 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір застави № 014/8337/5/12136/1, предметом якого є автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLENDER», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

30 вересня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Вендор», яке 28 травня 2015 року відступило право вимоги за договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп», яке в свою чергу 08 лютого 2017 року відступило право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація». Також, відступлено право вимоги за договорами, укладеними в забезпечення вимог за зазначеним кредитним договором.

Зазначив, що позичальник не виконує зобов`язання щодо повернення належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за використання кредиту, у зв`язку з чим станом на 11 липня 2018 року загальна сума простроченої заборгованості становить 7 949,97 доларів США, що еквівалентно 208 362,14 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом - 7373,29 доларів США, що еквівалентно 193 247,83 грн; прострочена заборгованість за процентами - 576,68 доларів США, що еквівалентно 15 114,31 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 014/8337/5/12136 від 25 березня 2008 року у сумі 7949,97, що еквівалентно 208 362,14 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація»; стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частинах сплачений судовий збір в розмірі 3098,37 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація».

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідачів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставин справи, не звернув увагу на те, що пред`явленням позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вендор» який був на той момент кредитором, до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в межах строку позовної давності перервано позовну давність для звернення до суду із вимогами про стягнення заборгованості. Зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» не було стороною у справі № 638/2903/15-ц, тому дізнатись, чи правомірно було залишено позовну заяву без розгляду, не вбачається можливим.

16 лютого 2021 року до суду апеляційної інстанції від представниці відповідачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_1 та її представниця вважали, що рішення суду є законним, а апеляційна скарга необгрунтованою. При цьому акцентували увагу суду на пропущенні позивачем строку позовної давності.

05 квітня 2021 року до суду апеляційної інстанції від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представниця вважав, що строк позовної давності не пропущено. При цьому посилався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року, в якій зазначено, що строк позовної давності при подачі позову переривається на ту частину вимог, що визначена ним у його позові. Зазначив, що твердження відповідача щодо того, що позивач не є кредитором, є хибними, оскільки правочин недійним не визнавався.

05 квітня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою, яке залишено без задоволення, оскільки 16 лютого 2021 року від неї надійшов відзив на апеляційну скаргу та в судовому засіданні приймала участь її представниця, адвокатка Ямполець І.С.

01 березня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшло повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому зазначено, що ОСОБА_3 за місцем реєстрації відсутній, про що складено довідку про причини повернення/досилання. Оскільки судову повістку надіслано на останню відому адресу відповідача, вона вважається доставленою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів мотивовано тим, що позивач пропустив строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якого було заявлено відповідачкою у суді першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір з фізичною особою № 014/8337/5/12136, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит в сумі 33 300,00 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 24 березня 2015 року (включно), зі сплатою відсотків за користування кредитом в наступних розмірах: протягом 1 року користування кредитом - 11,5% річних, протягом 2 року 11,0% річних, протягом 3 року 10,5% річних, протягом 4 року 10,0% річних, протягом 5 року -9,5% річних, протягом 6 року 9,0% річних, протягом 7 року 8,5% річних.

Із пункту 1.2 кредитного договору вбачається, що у випадку порушення позичальником пункту 5.7 цього договору, а також у випадку порушення позичальником та/або іншими особами-майновими поручителями умов договорів застави в частині будь-яких обов`язків з страхування майна та іншого страхування, з моменту такого порушення розмір діючої відсоткової ставки (без внесення змін до цього договору шляхом укладення будь-яких письмових договорів чи додаткових угод до цього договору) підлягає зміні і встановленню на рівні відсоткової ставки 12,5% річних до закінчення строку користування кредитом.

Згідно пункту 1.4 кредитного договору повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється позичальником щомісячно відповідно до графіку платежів, наведеного в додатку № 1 до цього договору (а.с.5-7 том 1).

25 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 014/8337/5/12136/2, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору № 014/8337/5/12136 від 25 березня 2008 року та всіх додаткових угод, що були укладені до нього. Поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору, жодних заперечень, а також непорозумінь його положень не має.

Як вбачається з пункту 5.2 цього договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до настання однієї з наступних обставин: виконання (в тому числі, дострокового) позичальником забезпеченого порукою зобов`язання; погашення поручителем всієї заборгованості позичальника за кредитним договором у порядку та строки, визначені цим договором; також порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (а.с.11-12 том 1).

Як вбачається з матеріалів справи 25 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», та ОСОБА_1 укладено договір застави № 014/8337/5/12136/1, відповідно до якого цей договір забезпечує вимоги заставодержателя, що витікають із кредитного договору № 014/8337/5/12136 від 25 березня 2008 року та в забезпечення виконання якого передано у заставу автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLENDER», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.13-14 том 1).

30 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Себ Банк», Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк», Публічного акціонерного товариства «Фідокомбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Вендор» укладено договір про відступлення права вимоги № 6, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників за кредитними договорами та/або іншими договорами про надання банківських послуг в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с.23-32 том 1, а.с.4-8, 124-128 том 2).

30 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Вендор» укладено договір № 5 про відступлення права за договорами застави, відповідно до умов якого первісний заставодержатель передає (відступає) новому заставодержателю, а новий заставодержатель приймає всі права за договорами застави в кількості, обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору (а.с.145-147 том 2).

Як вбачається з реєстру прав вимоги № 1 до договору про відступлення права вимоги № 6 від 30 вересня 2014 року, реєстру порук та реєстру застав, які є додатками до договору про відступлення права вимоги № 6 від 30 вересня 2014 року, кредитний договір № 014/8337/5/12136 від 25 березня 2008 року, позичальник ОСОБА_1 , договір поруки № 014/8337/5/12136/2 від 25 березня 2008 року, поручитель ОСОБА_3 увійшли до переліку переданих (відступлених) договорів, договір застави № 014/8337/5/12136/1 від 25 березня 2008 року, заставодавець ОСОБА_1 (а.с.33-35, 39-41 том 1, а.с.9-11, а.с.13 зворот-17, 129-131, 135-143, 147 зворот-151 том 2).

30 вересня 2014 року Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Вендор» складено акт приймання-передачі прав вимоги за договором про відступлення права вимоги № 6 від 30 вересня 2014 року (а.с.18, 144 том 2).

28 травня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Вендор» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» укладено договір про відступлення права вимоги № 28/05/2015/02, відповідно до умов якого новий кредитор передає (відступає) наступному кредитору свої права вимоги до боржників за кредитними договорами та/або іншими договорами про надання банківських послуг в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору, а наступний кредитор набуває права вимоги нового кредитора та сплачує новому кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с.42-49 том 1, а.с.19-22, 152-155 том 2).

28 травня 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Вендор» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» складено акт приймання-передачі прав вимоги за договором про відступлення права вимоги № 28/05/2015/02 від 28 травня 2015 року (а.с.157, 160 том 2).

22 липня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Вендор» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» укладено додаткову угоду № 1 до договору про відступлення права вимоги № 28/05/2015/02 від 28 травня 2015 року, відповідно до якої сторони, зокрема, виклали додаток № 1 «реєстр прав вимоги № 1 до договору про відступлення права вимоги № 28/05/2015/02 від 28 травня 2015 року», зокрема, в ньому міститься кредитний договір № 014/8337/5/12136 від 25 березня 2008 року, позичальник ОСОБА_1 (а.с.53-54,55-56 том 1, а.с.23, 29, 155 зворот-156, 158, 159 том 2).

28 травня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Вендор» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» укладено договір про відступлення права вимоги за договорами застави, та 04 червня 2015 року сторони уклали договір про внесення змін, за яким новий заставодержатель передає (відступає) наступному заставодержателю, а наступний заставодержатель приймає всі права за договорами застави в кількості, обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору (а.с.166-167, 170 том 2).

До реєстру застав, який є додатком № 1 до договору про відступлення права вимоги за договорами застави від 28 травня 2015 року, включено договір застави № 014/8337/5/12136/1 від 25 березня 2008 року, заставодавець ОСОБА_1 (а.с.168-169, 170 зворот-172 том 2).

20 серпня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Вендор» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» укладено договір про відступлення права вимоги за договорами поруки № 28/05/2015/02, за яким новий кредитор передає (відступає) наступному кредитору свої права вимоги до поручителів за договорами поруки згідно переліку, що наведений у реєстрі порук (додаток № 1-П до договору) в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору, а наступний кредитор набуває права вимоги нового кредитора, у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с.161-164 том 2).

До реєстру порук, який є додатком № 1-П входить і договір поруки № № 014/8337/5/12136/2 від 25 березня 2008 року, поручитель ОСОБА_3 (а.с.164 зворот-165 том 2).

08 лютого 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» укладено договір про відступлення права вимоги № 2, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників за кредитними договорами та/або іншими договорами про надання банківських послуг в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с.57-62 том 1, а.с.30-32, 173-175 том 2).

Також, 08 лютого 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» укладено договір про відступлення права за договорами застави, за умовами якого первісний заставодержатель передає (відступає) новому заставодержателю, а новий заставодержатель приймає всі права за договорами застави в кількості, обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору (а.с.68-71 том 1, а.с.180-181 том 2).

До реєстру прав вимоги № 1 до договору про відступлення права вимоги № 2 від 08 лютого 2017 року, реєстру порук та реєстру застав включено також і кредитний договір № 014/8337/5/12136 від 25 березня 2008 року, позичальник ОСОБА_1 , договір поруки № 014/8337/5/12136/2 від 25 березня 2008 року, поручитель ОСОБА_3 , договір застави № 014/8337/5/12136/1 від 25 березня 2008 року, заставодавець ОСОБА_1 (а.с.63-64,66-67,72-75 том 1, а.с.33, 34 зворот-35, 176-178, 182-183 том 2).

08 лютого 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» складено акт приймання-передачі документації та прав до договору про відступлення права вимоги № 2 від 08 лютого 2017 року (а.с.36, 179 том 2).

Матеріали справи містять виписку за особовим рахунком Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація», з якої вбачається, що товариством сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» за договорами права вимоги на загальну суму в розмірі 10 139 631,00 грн (а.с.102, 114 том 2).

Як вбачається з матеріалів справи 04 березня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Вендор» звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2015 року у справі № 638/2903/15-ц відкрито провадження у справі (а.с.37-39,40 том 2).

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2016 року у справі № 638/2903/15-ц позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду (а.с.41 том 2).

За розрахунком заборгованості станом на 11 липня 2018 року за відповідачами мається заборгованість та загальна сума простроченої заборгованості становить 7 949,97 доларів США, що еквівалентно 208 362,14 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом - 7373,29 доларів США, що еквівалентно 193 247,83 грн; прострочена заборгованість за процентами - 576,68 доларів США, що еквівалентно 15 114,31 грн.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до статті 611 ЦК України, правовими наслідками порушення зобов`язання, які встановлюються договором або законом, є припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, сплата неустойки, а також відшкодування збитків.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, відповідно до умов договорів відступлення прав вимоги та згідно зі статтями 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» набуло статусу нового кредитора.

Матеріали справи свідчать про те, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 в повному обсязі не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 11 липня 2018 року складала 7 949,97 доларів США, що еквівалентно - 208 362,14 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом - 7373,29 доларів США, що еквівалентно - 193 247,83 грн; прострочена заборгованість за процентами -576,68 доларів США, що еквівалентно - 15 114,31 грн.

При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості позивачем враховано те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки заборгованість банком розраховано до 29 вересня 2014 року, тобто в межах строку кредитування.

Зі змісту кредитного договору вбачається, що його строк встановлено до 24 березня 2015 року, тому строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором сплив 24 березня 2018 року, однак з даним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» звернулося до суду лише 24 липня 2018 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 заявила про застосування позовної давності.

В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» посилалось на переривання перебігу позовної давності внаслідок подання позовної заяви у 2015 році та постановленням ухвали судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2016 року у справі № 638/2903/15-ц про залишення позовної заяви без розгляду.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51).

Відповідно до приписів частини 2 статті 264 ЦК України підставами для переривання позовної давності є пред`явлення позовної заяви до одного із кількох боржників, тобто у випадку коли належне виконання зобов`язання покладається на кількох осіб (субсидіарна відповідальність), а не виключно на одну особу, а також звернення із позовною заявою лише щодо частини вимоги, якщо можливе її виокремлення.

Водночас з аналізу частини 1 статті 265 ЦК України убачається, що залишення позовної заяви без розгляду не зупиняє перебіг позовної давності, тобто залишення позову без розгляду взагалі не впливає на перебіг позовної давності, оскільки стаття 263 ЦК України яка регулює зупинення перебігу позовної давності має вичерпний перелік таких випадків.

Крім того, зміст статті 263 ЦК України у сукупності із приписами статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що зупинення має більш звужений вплив на позовну давність, оскільки має тимчасовий характер. У свою чергу, після переривання перебіг позовної давності починається заново (частина 3 статті 265 ЦК України). Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується, що є відмінним від випадку зупинення позовної давності.

Таким чином, переривання перебігу позовної давності фактично слідує за зупиненням, оскільки має більш істотний вплив на правовідносини сторін. У контексті частини 1 статті 265 ЦК України убачається, що залишення позовної заяви без розгляду не може зупинити перебіг позовної давності, а тим більше не може її перервати. Подібних висновків дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду у постановах від 25.07.2018 у справі № 335/2402/16-ц, від 10.07.2019 у справі № 572/1056/15-ц.

Фактично приписи статті 265 ЦК України мають на меті усунути можливість спеціального (штучного) продовження позовної давності, аби уникнути зловживання своїми правами позивачами.

Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц). Перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі, й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 544/525/15-ц, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/19, а відтак залишення судом позовної заяви без розгляду (внаслідок звернення із заявою про залишення позову без розгляду, неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, недотримання процесуальних вимог щодо змісту та форми заяви, тощо), не дає підстав вважати, що таке звернення може впливати на позовну давність за відповідним зобов`язанням і призводить до нового початку її перебігу.

Отже, навіть дотримання вимог частини 2 статті 264 ЦК України щодо підстав переривання, не може автоматично вказувати на новий початок перебігу позовної давності якщо відповідний позов було залишено без розгляду.

При цьому, заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до статті 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тобто після укладення 08 лютого 2017 року договору відступлення прав вимоги за договорами для Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» строки звернення до суду підлягають обчисленню так само, як і для попередніх кредиторів.

Передбачених частиною п`ятою статті 267 ЦК України підстав для поновлення пропущеного строку судами не встановлено.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Крім того, одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 5.2 договору поруки порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Як встановлено, строк кредитування сплив 24 березня 2018 року, а з даним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» звернулось до суду 24 липня 2018 року, тобто з пропуском трирічного строку для пред`явлення вимоги до поручителя, у зв`язку з чим суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, правильно виходив з того, що порука ОСОБА_3 припинилася після спливу трьох років, передбачених для пред`явлення позову до поручителя, а отже відсутні підстави для покладення на поручителя обов`язку відповідати за погашення заборгованості за кредитним договором.

У зв`язку з наведеним, фактичні обставини у справі, встановлені під час її вирішення, підтверджують покладені в основу судового рішення висновки про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з огляду на пропуск строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачкою під час розгляду справи.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» про те, що в 2015 році попередній кредитор звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, однак ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2016 року у справі № 638/2903/15-ц позовну заяву залишено без розгляду, колегія суддів відхиляє, оскільки ці обставини не впливають на перебіг строку позовної давності, оскільки подання позову, який залишений судом без розгляду, не перериває строк позовної давності.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 14 квітня 2021 року відповідно до частини 6 статті 259 ЦПК України.