Провадження № 2/679/18/2021
Справа № 679/1606/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2021 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

судді Гавриленко О.М.,

секретарі судового засідання Василюк Л.С., Панчук В.О.,

номер справи 679/1606/19,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради про позбавлення батьківських прав,

за участю представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача Романової Н.І. ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебували у цивільному шлюбі, в якому в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 . З 2011 року вони фактично припинили стосунки через несумісні характери та різні погляди на життя. Їх спільний син залишився проживати разом з нею.

У 2013 році в їх сина виявили тяжку онкологічну хворобу і її разом з сином було направлено на лікування до Республіки Польща.

ОСОБА_2 після припинення їх стосунків, взагалі перестав цікавитися сином, проявляти будь-яку турботу до нього, її неодноразові прохання допомогти морально та матеріально ОСОБА_2 ігнорував та відповідав грубістю.

Зауважує позивач на тому, що відповідач знаючи про складану хворобу сина ігнорував існування дитини, не був в нього в лікарні, не провідував його, не цікавився його життям та потребами. У зв`язку з цим в грудні 2013 року вона змушена була звернутися до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина, стягнення з нього аліментів на утримання сина до досягнення ним повноліття та стягнення 1/2 частини додаткових витрат пов`язаних з лікуванням дитини.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2014 року по справі №686/24485/13-ц відповідача позбавлено батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 02 грудня 2013 року і до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частину додаткових витрат на лікування дитини в сумі 203272 гривні 76 копійок.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 10 грудня 2014 року по справі №686/24485/13-ц вищевказане рішення суду першої інстанції в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав скасовано та ухвалено нове судове рішення. В задоволенні її позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на орган опіки та піклування, за місцем проживання дитини, контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків. В решті рішення суду залишено без змін.

Позивач зазначає, що судовим рішенням апеляційного суду, яке набрало законної сили 10 грудня 2014 року, ОСОБА_2 надано змогу змінити своє відношення до сина ОСОБА_5 , змінити ставлення до його виховання та виконання своїх батьківських обов`язків.

Проте, зауважує позивач, судове рішення на відповідача не вплинуло, протягом п`яти років відповідач ОСОБА_2 так і не здійснює своїх батьківських обов`язків щодо дитини, за цей час взагалі сином не цікавився, не телефонував, не навідувався до дитини, відповідач для сина стороння людина.

Звертає позивач у позові увагу на те, що вищевказане судове рішення в частині стягнення аліментів та додаткових витрат пов`язаних з лікуванням дитини ОСОБА_2 так і не виконано, аліменти сплачуються нерегулярно в мінімальному розмірі. Про вказаний факт свідчать наявні примусові виконавчі провадження, які ще тривають і провадження по них так і не завершено.

Також позивач у позові зазначає, що її син ОСОБА_6 є учнем НВК №10 м. Хмельницького. Вона його постійно супроводжує до школи та забирає після занять, відвідує батьківські збори, святкові заходи, постійно цікавиться його успіхами та його потребами. При цьому батько ОСОБА_2 , за період навчання сина у школі, жодного разу його не відвідував, на батьківських зборах ніколи не був, у класного керівника та педагогів навчального закладу ніколи не цікавився успіхами та потребами дитини.

Поряд з цим позивач зазначає, що вона з сином ОСОБА_5 проживає спільно з моменту розлучення з відповідачем. Вони мешкають у житловому будинку АДРЕСА_1 , який належить їй на праві власності. У ОСОБА_5 в будинку є своя окрема простора кімната, яка облаштована всім необхідним. Вона є фізичною особою-підприємцем, забезпечує дитину усім необхідним для розвитку, як особистості. Син забезпечений одягом, взуттям, харчуванням, розвиваючими іграми, отримує належне медичне забезпечення.

Наголошує позивач у позові на тому, що виконавчим комітетом Хмельницької міської ради, як органом опіки та піклування, було проведено обстеження житлових умов ОСОБА_5 та встановлено, що будинок за місцем проживання дитини з матір`ю обладнаний зручностями, умови проживання є належними.

Особливу увагу позивач звертає на те, що весь час із самого малку син хворів, вона з сином зверталась можливо до усіх профільних спеціалістів міста, лікарі польської клініки зробили практично неможливе і син поборов гостру стадію хвороби, отримує підтримуючі лікування, ходить до школи, як його ровесники. Усі ці складні роки відповідача поряд з дитиною не було, його батьківство носить формальний характер. За час, який вже минув, відповідач переконав, що йому взагалі байдуже на сина ОСОБА_5 , в нього, на думку позивача, взагалі інші пріоритети в житті - бізнес та набуття майна.

Вказує позивач і на те, що відповідач матеріально забезпечений, проте нерегулярно сплачує аліменти, не виконує рішення суду щодо стягнення з нього додаткових витрат на дитину, разом з цим, періодично набуває нове вартісне нерухоме майно.

Позивач у позові зазначає, що їх спільний син ОСОБА_5 за такий тривалий час розлуки з батьком, взагалі його не пам`ятає, навіть не знає чи є він у нього. За останніх 8 років, від коли батько пішов із сім`ї, жодного разу не запитував про батька, і сам не цікавився про нього, оскільки батько пішов ще тоді коли він був немовлям. Водночас враховуючи задовільне здоров`я ОСОБА_5 , позивач вважає, що поява батька може ще більше зашкодити здоров`ю сина, оскільки відповідач вже став зовсім чужою людиною для сина.

Звертає увагу позивач також на те, що ОСОБА_2 надавав нотаріально посвідчену заяву від 03 лютого 2015 року про визнання ним позову в частині позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 .

На переконання позивача, батьківство ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_5 має формальний характер, який жодним чином не відповідає меті створення сім`ї та інституту батьківства, не сприяє забезпеченню прав та інтересів дитини.

На підставі наведеного, посилаючись на приписи ст. ст. 141, 150, 164 Сімейного кодексу України, ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач відзиву на позовну заяву позивача до суду не надав.

17 грудня 2019 року позивач подала до суду клопотання про долучення доказів.

09 січня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Хмельницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства.

В судовому засіданні 09 серпня 2021 року представник ОСОБА_2 - адвокат Романова Н.І. подала заяву про відмову від зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Хмельницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства та закриття провадження у справі по зустрічному позову.

Будь-які інші заяви по суті учасниками справи до суду не подавались.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20 листопада 2019 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради про позбавлення батьківських прав до розгляду та відкрито провадження у справі. Зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради надати письмовий висновок щодо розв`язання спору та зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради провести обстеження житлових умов за місцем реєстрації ОСОБА_2 .

Ухвалами Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 січня 2020 року постановлено прийняти зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Хмельницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства, приєднано до матеріалів справи докази та призначено у справі судово-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03 серпня 2020 року поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 вересня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 01 грудня 2020 року призначено у справі повторно судово-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 червня 2021 року поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 серпня 2021 року прийнято відмову представника ОСОБА_2 - адвоката Романової Н.І. від позову до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Хмельницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства та закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Хмельницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства по зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Хмельницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства.

Будь-які інші процесуальні дії по суті судом не здійснювались.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 підтримала повністю та просила його задоволити з підстав наведених у позовній заяві. Додатково вказала, що окрім того, що ОСОБА_2 не виконує свої батьківські обов`язки щодо дитини, він ще й створював та створює проблеми для позивача у виїзді з дитиною за кордон на лікування, так як ігнорує її прохання про надання такого дозволу, що в свою чергу призводило до зволікання з лікуванням сина, при цьому не надаючи жодної матеріальної допомоги для сина на лікування, за наявності фінансової можливості відповідача надавати таку, при цьому знаючи про його важку хворобу. Звернула увагу представник позивача і на те, що ОСОБА_2 лише після подання ОСОБА_1 позову до суду про позбавлення його батьківських прав з`явився один раз у школу де навчається їх син, проте тільки нашкодив дитині своїм візитом, що викликало потребу у матері звертатися з дитиною до психолога.

Представник відповідача Романова Н.І. в судовому засіданні вказала, що сторона відповідача не визнає позов. Свою позицію представник мотивувала тим, що ОСОБА_2 дійсно в 2009 році з позивачем мав певні стосунки. Після народження дитини позивач стверджувала, що їй нічого від відповідача не потрібно і дійсно до кінця літа 2013 року позивач жодного разу не пред`явила до нього жодних претензій. Саме враховуючи таку позицію ОСОБА_1 ОСОБА_2 під час розгляду в 2014 році справи Хмельницьким міськрайонним судом визнав її позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав. Звернула увагу представник ОСОБА_2 на те, що в той час останній мав скрутне матеріальне становище, оскільки сплачував аліменти на двох дітей від першого шлюбу та утримував цивільну дружину. В подальшому, після ухвалення 10 грудня 2014 року Апеляційним судом Хмельницької області рішення про скасування рішення про позбавлення його батьківських прав ОСОБА_1 запропонувала йому визнати її касаційну скаргу на таке рішення, щоб в майбутньому не прийшлось щораз оформляти нотаріально згоди на виїзд за кордон для лікування, а вона з метою уникнення в подальшому судових тяжб зніме усі грошові зобов`язання щодо нього за цим рішенням на що він погодився та відповідну заяву ним було оформлено нотаріально. Зауважила представник відповідача на тому, що ОСОБА_2 не було відомо, що касаційна інстанція відмовила ОСОБА_1 у відкритті провадження, а тому він був переконаний, що за наявності його нотаріальної заяви про визнання позову, він вже позбавлений батьківських прав щодо ОСОБА_6 , а тому не спілкувався з дитиною.

Надалі пояснила представник, що ОСОБА_2 тривалий час перебував на військовій службі в АТО і з об`єктивних причин деякий час час не міг спілкуватися з дитиною. Поряд з цим, звернула увагу представник відповідача, на те, що ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 в сумі визначеній судом отримувала, а виконання рішення суду в частині додаткових витрат не вимагала і тільки нещодавно ОСОБА_2 стало відомо про пред`явлення ОСОБА_1 виконавчих листів з даного приводу. Після ознайомлення з позовною заявою ОСОБА_1 по даній справі відповідачу стало зрозуміло, що ОСОБА_1 домовленостей не дотрималась, скориставшись ситуацією в яку він потрапив та фактично весь час збирала докази щоб звернутись до суду з даним позовом.

Окремо представник Романова Н.І. зауважила, що ОСОБА_2 дізнавшись про хворобу сина пропонував позивачу допомогу, проте остання відмовилась від такої, при цьому позивач не повідомила ОСОБА_2 про оперативне втручання проведене сину, а тому аргументи позивача з даного приводу не відповідають дійсності. Зауважила представник Романова Н.І. про те, що спочатку ОСОБА_2 не знав, що треба їхати лікувати дитину за кордон, а коли дізнався, то для позивача дав дозвіл на виїзд за кордон на один рік.

Представник відповідача Романова Н.І. заперечила щодо наявності у ОСОБА_2 заборгованості щодо сплати аліментів на дитину. Вказала представник і на те, що відсутня вина у відповідача у тому, що роками не виконується рішення суду про стягнення з нього на користь позивача додаткових витрат, а самостійно продати своє майно він не може, оскільки на нього накладено арешт. Водночас представник запевнила, що ОСОБА_2 буде вживати міри щодо виконання рішення суду.

Також представник Романова Н.І. в судовому засіданні зазначила, що причиною подання ОСОБА_2 зустрічного позову про оспорення батьківства стало те, що ОСОБА_1 йому повідомила, що ОСОБА_5 не його син, а тому у нього з`явились сумніви з даного приводу. Проте після першої експертизи він вже не сумнівався, що це його син та поїхав до нього в школу, щоб зустрітись.

За таких обставин представник відповідача переконана, що в діях ОСОБА_2 відсутня винна поведінка щодо тривалого не спілкування з дитиною, що в свою чергу виключає можливість відповідача позбавити батьківських прав щодо дитини.

Представники третіх осіб будучи належним чином повідомлені про судове засідання в таке не з`явились.

Суд, заслухавши представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції (арк.спр.8, т.1).

За даними довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №К-03-50735 від 25 жовтня 2019 року до складу сім`ї позивача входять син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (арк.спр.15, т.1).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2014 року по справі №686/24485/13-ц відповідача позбавлено батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 02 грудня 2013 року і до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частину додаткових витрат на лікування дитини у розмірі 203272 гривні 76 копійок (арк.спр.9,10, т.1).

Згідно даних довідки Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 січня 2015 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 10 грудня 2014 року по справі №686/24485/13-ц рішення суду Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2014 року в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав скасовано та ухвалено нове судове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на орган опіки та піклування, за місцем проживання дитини, контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків. В решті рішення суду залишено без змін (арк.спр.11 - 14, т.1).

06 червня 2014 року на підставі виконавчого листа відкрито виконавче провадження №43587050 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 02 грудня 2013 року і до повноліття дитини (арк.спр.17,16, т.1).

У зв`язку з тим, що після винесення означеної вище постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_2 утворилась заборгованість зі сплати аліментів в сумі 31900 гривень, 18 вересня 2019 року державним виконавцем винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, виїзду за межі України та користування вогнепальною мисливською, пневматичною, холодною і охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (арк.спр.18-20, т.1).

Згідно даних матеріалів справи позивач неодноразово зверталась до вищестоящих органів виконавчої служби зі скаргами на бездіяльність державного виконавця по виконавчому провадженні про стягнення аліментів та додаткових витрат на лікування малолітньої дитини (арк.спр.21-23, 25-27, т.1).

За інформацією директора Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03 січня 2020 року аліменти ОСОБА_2 сплачуються нерегулярно та не в повному обсязі, згідно розрахунку державного виконавця заборгованості станом на 01 січня 2020 року складає 5777 гривень 61 копійка (арк.спр. 175-177, т.1).

З довідки директора навчально-виховного комплексу №10 ОСОБА_10. №01-38/352 від 17 жовтня 2019 року вбачається, що малолітній ОСОБА_2 є учнем 4-Д класу, навчається з 01 січня 2016 року. Матір постійно супроводжує дитину в школу та забирає після занять, відвідує батьківські збори, святкові заходи, цікавиться успіхами та потребами своєї дитини. Батько дитини на період його навчання сина не відвідував, на батьківських зборах ніколи не був та у класного керівника не цікавився успіхами та потребами дитини (арк.спр.32, т.1).

Також з довідки директора навчально-виховного комплексу №10 ОСОБА_10. №01-38/445 від 16 грудня 2019 року встановлено, що малолітній ОСОБА_6 має високі досягнення у навчанні, завжди охайний та дисциплінований. За період навчання батько дитини ОСОБА_2 відвідав заклад лише один раз. У зв`язку з тим, що останній не знав в якому класі навчається його син, то чекав на зустріч з сином в кабінеті директора. Бажання зустрітись з вчителями своєї дитини не виявив, успіхами дитини не поцікавився. Причину візиту до школи батько пояснити не зміг. Дитина не впізнала батька та за мить після знайомства хлопчик розплакався і втік. Після знайомства з батьком хлопчик кілька днів у школі був пригнічений, майже не посміхався та від різких звуків здригався, на перервах не грався, а сидів за партою (арк.спр.160, 161, т.1).

З інформації служби у справах дітей Хмельницької міської ради №3426/01-34 від 05 грудня 2019 року убачається, що працівники служби спілкувались з ОСОБА_2 з приводу сина, на що ОСОБА_2 вказав, що не має можливості спілкуватись з сином так як цьому перешкоджає матір дитини, водночас вказав, що не звертався до служби з приводу визначення способів спілкування з дитиною. Підтвердив ОСОБА_2 те, що протягом останніх п`яти років не бачив сина, не вітав його з днем народження (арк.спр.120, т.1).

За даними довідки фізичної особи-підприємця директора і викладача мовної студії ОСОБА_8 від 22 жовтня 2019 року ОСОБА_6 відвідує заняття у такій студії, щомісячну плату вносить за навчання мати (арк.спр.33, т.1).

Згідно довідки лікаря ОСОБА_9 №65 від 29 жовтня 2019 року малолітній ОСОБА_6 в супроводі матері з 05 березня 2018 року по жовтень 2019 року відвідував її як лікаря з діагнозом міопічний астигматизм середнього ступеня OU. Батько дитини на прийомі у лікаря не був, дитиною не цікавиться (арк.спр.34, т.1).

З медичних документів наявних в матеріалах справи убачається, що малолітній ОСОБА_2 переніс тривале онкологічне захворювання та на даний час має задовільний стан здоров`я в зв`язку з чим проходить курс реабілітації, як дитина-інвалід (арк.спр.41-52, 54, т.1).

Відповідно до даних актів обстеження житлово-побутових умов від 25 березня 2014 року, 11 листопада та 02 грудня 2019 року за місцем проживання дитини умови проживання останньої в сім`ї матері належні. При першому складенні акту на запитання дитини про батька, то дитина його не пам`ятає (арк.спр.40, 62, 99 т.1).

В період з 05 по 09 грудня 2019 року фахівець з психології проводив експериментально - психологічне дослідження дитини ОСОБА_6 за результатами якого 10 грудня 2019 року склав висновок. У висновку зазначено, що відношення дитини до родини у неї на першому плані, проявляє турботу про свою маму, до біологічного батька відношення вкрай агресивне-негативне, це пояснюється тим, що батько ніколи не цікавиться життям власного сина. Страхи й побоювання виникають у дитини через те, що біологічний батько може забрати його від мами. Високі показники тривожності у дитини були виявлені у ситуаціях пов`язаних з появою біологічного батька у житті дитини, станом здоров`я матері, соціометричною позицією дитини у шкільному середовищі. При дослідженні рівня стресостійкості особистості дитини стресові ситуації мають великий вплив на його життя і він їм не чинить опір. Це може бути свідченням не сформованості адекватного «Я-образу» самоідентичності хлопчика внаслідок відсутності позитивного впливу на особистість дитини біологічного батька, як адекватного зразка для наслідування в стресових ситуаціях. Наявний депресивний стан дитини, який має симптоми: почуття провини, роздратованість, незадоволеність собою, самозвинувачення, нерішучість. Даний стан може бути наслідком необхідної для хлопчика адекватної статево-рольової поведінки, що не сформувалась внаслідок відсутності у житті дитини будь-якого прикладу біологічного батька. Також у висновку зазначено, що при спілкуванні з ОСОБА_5 останній вказав, що бажання бачитись з біологічним батьком він не має (арк.спр.113-115, т.1).

У частині першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пояснення представника відповідача про те, що ОСОБА_2 з різних причин не навідувався до дитини (перешкоди зі сторони матері, перебування певний період у зоні АТО, його переконання, що він вже позбавлений батьківських прав, сумніви щодо батьківства) суд до уваги не бере, оскільки вони доказами не підтвердженні і у будь-якому випадку, на думку суду, ці причини не є непереборними для особи, яка відповідально ставиться до батьківських обов`язків.

Суд вважає, що ОСОБА_2 , свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, оскільки протягом кількох років та усього розгляду справи належним чином не здійснив будь-яких дій, щоб налагодити відносини з дитиною. Навпаки під час розгляду справи подав зустрічний позов про оспорювання батьківства, що вказує на те, що він сумнівається у своєму батьківстві. Тому, в даному випадку, на переконання суду, заперечення стороною відповідача позову не свідчить про інтерес останнього до дитини.

Поведінку ОСОБА_2 щодо відсутності з його сторони будь-якого виховання дитини, тривалого не навідування дитини, в тому числі під час його лікування, не проявлення інтересу до навчання дитини та його потреб, наявність заборгованості зі сплати аліментів та наявність тривалий час заборгованості по сплаті додаткових витрат, які пов`язані з лікуванням тяжкої хвороби дитини, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Суд зауважує, що наявність заборгованості по аліментах та додаткових витратах, в даному випадку, не є тією єдиною підставою для позбавлення особи батьківських прав, а існує поряд з іншими підставами зазначеними вище. Водночас слід зазначити, що така заборгованість існує щодо дитини, яка перенесла тяжку хворобу.

При цьому судом береться до уваги те, що ОСОБА_2 є матеріально забезпеченим та має постійний дохід, про що свідчать офіційні дані з електронних декларацій про його майновий стан за період 2016-2018 роки та інформація сільського голови Крупецької сільської ради №25 від 10 січня 2020 року про наявність у відповідача нерухомого майна (арк.спр. 65-84, 174, т.1).

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 10 грудня 2014 року по справі №686/24485/13-ц рішення суду Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2014 року в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав скасовано та ухвалено нове судове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина. Однак ОСОБА_2 , на думку суду, не змінив своє ставлення до сина, вважаючи, як зазначила його представник, що він був переконаний, що написавши нотаріально завірену заяву про визнання позову про позбавлення його батьківських прав до касаційної інстанції позбавлений таких, що вкотре, доводить про небажання ОСОБА_2 бути батьком малолітнього ОСОБА_6 (арк.спр. 56, т.1).

Встановлені судом обставини не були спростовані в установленому законом порядку належними та допустимими доказами, а тому твердження представника відповідача про наявність перешкод для останнього у виконанні батьківських обов`язків суд сприймає критично. Також стороною відповідача не надано доказів, що ОСОБА_2 має реальні перешкоди у спілкуванні з сином.

Більше того, з моменту звернення позивача з даним позовом до суду в листопаді 2019 року відповідач жодного разу не був присутній під час судового розгляду, зважаючи на предмет спору, і лише один раз за час перебування справи у суді навідався до школи де навчається дитина.

Таким чином, у матеріалах справи містяться докази винної поведінки ОСОБА_2 щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками, що свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Хмельницької міської ради від 13 лютого 2020 року визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_6 (арк.спр.205,206, т.1).

Судом під час розгляду не встановлено, що відповідачу чинилися перешкоди належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, або що відповідач не виконував батьківські обов`язки з поважних причин, тому, з урахуванням інтересів дитини, суд вважає, що відповідач ухилявся від виконання батьківських обов`язків, і погоджується з висновками органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті, суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позов ОСОБА_1 задоволено повністю, тому згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України на користь останньої з ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок, який остання сплатила при зверненні до суду з позовною заявою.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-81, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, місце знаходження: 29000, м. Хмельницький, вул. Грушевського, 88, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради, місце знаходження: 30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Шевченка,1, .

Повне судове рішення складено 18 серпня 2021 року.

Суддя О.М. Гавриленко