ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/591/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/111/21 Категорія: 314000000 Троян Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Карпенко О.В., Єльцова В.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Черкаська обласна державна адміністрація;

особа, яка подає апеляційну скаргу Брюшкова С.В.

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2021 року, постановлене під головуванням судді Троян Т.Є., 02.03.2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

04.01.2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Черкаської обласної державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що вона звернулася до Черкаської обласної державної адміністрації із запитом про надання публічної інформації за запитом від 09.07.2020 року щодо того, чи виплачувалась за період з 2015 року по 2019 року грошова компенсація на придбання житла, як особі з інвалідністю з категорії учасників АТО наступним громадянам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Також позивач просила повідомити, яка процедура виплати грошової компенсації на придбання житла, як особі з інвалідністю з категорії учасників АТО на придбання житла застосовувалась до вищезазначених осіб; та якими в черзі на отримання виплати грошової компенсації на придбання житла перебували вищевказані особи, чи застосовувалась до останніх правила першочерговості, чи позачергове переміщення в загальному списку на отримання такої виплати.

ОСОБА_1 у позові зазначає, що відповідачем не було надано відповідь на запит з приводу отримання інформації.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року у справі № 580/3474/20 в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 року в справі № 580/3474/20 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Черкаської обласної державної адміністрації щодо недотримання встановленого ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» строку надання інформації на запит.

Зобов`язано Черкаську обласну державну адміністрацію розглянути запит ОСОБА_1 від 09.07.2020 року про надання публічної інформації.

На думку позивача ОСОБА_1 , протиправними діями Черкаської обласної державної адміністрації їй була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій. Порушення її прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у неї негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій.

Розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода спричинила у позивача ОСОБА_1 негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в розмірі 28338 грн. Розрахунок моральної шкоди здійснює наступним чином: за кожен місяць порушеного права на соціальний захист позивач оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати. Відповідач повинен був надати інформацію в липні 2020 року станом на грудень 2020 року минуло 6 місяців. На момент звернення до суду у січні місяці 2020 року розмір мінімальної заробітної плати для працездатних осіб становив 4723 грн. 6 місяців х 4723 грн. = 28338 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 просила суд стягнути з Черкаської обласної державної адміністрації моральну шкоду в сумі 28338 грн. та розглянути справу без виклику сторін.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Черкаської обласної державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначається, що судом не обґрунтовано не встановлено завдання їй моральної шкоди, не враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації». Скаржник вказує, що районним судом не було враховано, що порушення вимог її права на інформацію, завдало душевних страждань, приниження честі та гідності з тих підстав, що довелося їй присвяти багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права.

Судом залишено поза увагою ст. 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», згідно якої особою з інвалідністю, є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею права нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Скаржник посилається на п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) від 01.09.2020 року, у відповідності до якої визначено, що, виходячи з положень ст. 16 та ст. 23 ЦК України, та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбутися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.03.2021 року у справі № 712/111/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відзив відповідача на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу позивача не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін згідно вимог процесуального законодавства.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи та обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, пославшись, що позивач не надала суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань, тощо.

Суд прийшов до висновку, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, так як обов`язок доказування моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається з таким позовом. Суд вказав, що визнання судом протиправної бездіяльності відповідача стосується виключно меж застосування законодавства про надання публічної інформації, а заподіяння моральної шкоди підлягає доведенню належними та допустимими доказами.

Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до Черкаської обласної державної адміністрації із запитом про надання публічної інформації від 09.07.2020 року щодо того, чи виплачувалась за період з 2015 року по 2019 року грошова компенсація на придбання житла, як особі з інвалідністю з категорії учасників АТО наступним громадянам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ОСОБА_1 просила повідомити, яка процедура виплати грошової компенсації на придбання житла, як особі з інвалідністю з категорії учасників АТО на придбання житла застосовувалась до вищезазначених осіб; якими в черзі на отримання виплати грошової компенсації на придбання житла перебували вищевказані особи, чи застосовувалась до останніх правила першочерговості, чи позачергове переміщення в загальному списку на отримання такої виплати.

Листом Черкаської ОДА від 13.07.2020 року № 02/17-01-05/5483 запит позивача направлено до Департаменту соціального захисту населення Черкаської ОДА.

14.07.2020 року Департамент соціального захисту населення Черкаської ОДА оформив відповідь на запит позивача ОСОБА_1 листом № 02/04-01.1-01-17/02/17-01-05/5483/12670, вказавши, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про інформацію» відомості про виплату грошової компенсації на придбання житла вказаним у запиті особам є конфіденційною інформацією, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Роз`яснено процедуру виплати грошової компенсації на придбання житла.

Як вбачається із наявних матеріалів справи позивач ОСОБА_1 у встановлений законодавством строк відповіді на запит на публічну інформацію не отримала, тому звернулась до суду з даним позовом про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року у справі № 580/3474/20 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 року в справі № 580/3474/20 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною бездіяльність Черкаської обласної державної адміністрації щодо недотримання встановленого ст. 20 Законом України «Про доступ до публічної інформації» строку надання інформації на запит.

Зобов`язано Черкаську обласну державну адміністрацію розглянути запит ОСОБА_1 від 09.07.2020 року про надання публічної інформації.

Із вказаного рішення апеляційної інстанції вбачається, що відповідач не довів факт направлення відповіді на запит ОСОБА_1 від 09.07.2020 року, оскільки копія реєстру на відправку поштової кореспонденції від 15.07.2020 року не містила відмітку ВПЗ про отримання наведеного в переліку поштової кореспонденції для відправки адресатам.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом, у визначених законом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи предметом даного позову є відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу бездіяльністю Черкаської обласної державної адміністрації, у зв`язку з ненаданням повної інформацію, що запитувалась згідно із запитом на отримання публічної інформації від 09.07.2020 року стосовно того, чи виплачувалась за період з 2015 року по 2019 року грошова компенсація на придбання житла, як особі з інвалідністю з категорії учасників АТО наступним громадянам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1167 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що, «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Системний аналіз відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року ( справа № 464/3789/17). Зокрема, зазначено, що відшкодування шкоди, зокрема, й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв?язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема, через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли за собою вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди (постанова Верховного Суду від 24 березня 2020 року, справа № 818/607/17).

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 року в справі № 580/3474/20 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною бездіяльність Черкаської обласної державної адміністрації щодо недотримання встановленого ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» строку надання інформації на запит, зобов`язано Черкаську обласну державну адміністрацію розглянути запит ОСОБА_1 від 09.07.2020 року про надання публічної інформації.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що вище вказаним судовим рішенням встановлено наявність неправомірних дій з боку відповідача, що в свою чергує, дає підстави для вирішення питання про стягнення моральної шкоди.

Проте, суд першої інстанції, прийшов до висновку, що наявність судового рішення, яким визнано неправомірними дії відповідачів, не дає підстав суду для стягнення моральної шкоди, тому відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, з чим не погоджується апеляційний суд, оскільки вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем у 28338 грн. є значно завищеним, не відповідає обставинам справи та вимогам розумності і справедливості.

Отже, визначаючи співмірність розміру відшкодування, спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Як вбачається із заявлених вимог, ОСОБА_1 , обґрунтовуючи розмір завданої їй моральної шкоди, не підтвердила співмірність заявленої до стягнення суми засадам розумності та справедливості, а виходила лише із мінімального розміру заробітної плати.

При цьому, апеляційний суд вважає, що визначення заподіяної моральної шкоди шляхом застосування мінімального розміру заробітної плати, вимогами закону, який підлягає застосуванню не передбачено.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст. 13 вказаного Закону підлягає застосуванню в спеціальних випадках, передбачених цим Законом. Отже, в даному випадку вказана норма не підлягає застосуванню, тому відсутні підстави визначати розмір моральної шкоди, посилаючись лише на розмір мінімальної заробітної плати.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із доводами скаржника, які є аналогічними вимогам позивача, що моральна шкода у даному випадку повинна визначається щомісячно, виходячи із мінімального розміру заробітної плати як одиниці соціальної гарантії. Такі доводи не підкріплені відповідним законодавчим підґрунтям, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що на разі відсутній законодавчо встановлений алгоритм визначення розміру відшкодування моральної шкоди, тому її сума повинна бути визначена з врахуванням конкретних обставин справи, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулась із запитом до відповідача про отримання інформації 09.07.2020 року.

Листом Черкаської ОДА від 13.07.2020 року № 02/17-01-05/5483 запит позивача направлено до Департаменту соціального захисту населення Черкаської ОДА.У встановлений законодавством строк відповіді на запит на публічну інформацію отримано не було, у зв`язку з чим позивач звернулась в суд.

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу та має необхідність у постійному сторонньому догляді, що підтверджується відповідними висновками, тому дана ситуація вплинула на її психоемоційний стан, що не було достатньо враховано судом першої інстанції.

Враховуючи тривалість порушення прав позивача, докази надані позивачем ОСОБА_1 в підтвердження її психоемоційного стану, з урахуванням вимог розумності та виваженості апеляційний суд вважає, що розмір моральної шкоди, який необхідно стягнути з відповідача становить 500 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження для задоволення вимог скаржника щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 28338 грн., як просила позивач згідно заявлених нею позовних вимог, тому підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем не підтверджено належними доказами, що їй заподіяно моральної шкоди у визначеному нею розмірі, який не відповідає обставинам справи, та стражданням і приниженням, завданим позивачу саме не наданням вчасно відповіді на її запит та не отримання інформації.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, з`ясувавши обставини справи, та перевіривши наявні докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції хибно прийшов до висновку про відмову у задоволення вимог позивача, так як вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 частково заслуговують на увагу, тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 500 гривень.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, часткове задоволення вимог апеляційної скарги та часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а також те, що ОСОБА_1 є звільненою від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» із Черкаської обласної державної адміністрації підлягає стягненню 40 грн. судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди скасувати, прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Черкаської обласної державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Черкаської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 500 грн. моральної шкоди

Стягнути з Черкаської обласної державної адміністрації судові витрати на користь держави в розмірі 40 грн. пропорційно задоволених вимог судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.О. Єльцов

О.В. Карпенко