Справа № 548/98/21
Провадження № 2/548/312/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.08.2021 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Коновод О.В.

за участю : секретаря судового засідання - Листопад В.Л., Скрипніченко М.І.

представника позивачів - адвоката Чубенко Ж.А.

представника відповідача - адвоката Близнюк І.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання у залі суду м. Хорол у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними Держаних актів на право власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації земельних ділянок,-

ВСТАНОВИВ:

Позиція позивачів та відповідачів, процесуальні дії, вчинені по справі.

Позивачі звернулися до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

Позивач-1, ОСОБА_1 , є власником земельної ділянки площею 0,25 га на території села Радьки Староаврамівської сільської ради, що вбачається з копії Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ПЛ №035195.

Позивач-2, ОСОБА_2 , є власником земельної ділянки площею 0,12 га на території села Радьки Староаврамівської сільської ради, що вбачається з копії Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ПЛ №035197.

Позивач-3, ОСОБА_3 , є власником земельної ділянки площею 0,12 га на території села Радьки Староаврамівської сільської ради, що вбачається з копії Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ПЛ №035196.

На початку 2020 року позивачі звернулися до Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області та відділу у Хорольському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з метою присвоєння зазначеним земельним ділянкам кадастрових номерів. Внаслідок чого отримали відмови у присвоєні кадастрових номерів, оскільки земельні ділянки позивачів знаходяться у приватній власності відповідача-2, ОСОБА_4 .

Вважаючи, що право власності позивачів на належні їм земельні ділянки, яке вони набули раніше за відповідача-2, порушено, позивачі просять суд:

Визнати незаконним та скасувати рішення Староаврамівської сільської ради 23 сесії V скликання від 01.04.2009 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельних ділянок площею 0,25 га та 1,42 га на території Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 749050, виданий 17 липня 2009 року Відділом Держкомзему у Хорольському районі Полтавської області, на ім`я ОСОБА_4 , на підставі рішення Староаврамівської сільської ради 23 сесії V скликання від 01 квітня 2009 року, площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0020, та скасувати державну реєстрацію даної земельної ділянки.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 749051, виданий 17 липня 2009 року Відділом Держкомзему у Хорольському районі Полтавської області, на ім`я ОСОБА_4 , на підставі рішення Староаврамівської сільської ради 23 сесії V скликання від 01 квітня 2009 року, площею 1,42 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0021, та скасувати державну реєстрацію даної земельної ділянки.

Зазначають, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування винесено з порушенням вимог закону, суперечить ст.42 Земельного кодексу України, і на підставі ст.21 Цивільного кодексу України підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а тому підлягають визнанню недійсними відповідні державні акти на право власності на землю, що є ефективним способом захисту порушених прав.

21.01.2021 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

19.02.2021 року надійшов відзив відповідача ОСОБА_4 , підписаний представником адвокатом Близнюк І.В., де він заперечує проти позову у повному обсязі. Зазначає, що у 2007 році він та ОСОБА_5 придбали пташник, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на земельній ділянці сільської ради.

Рішенням Староаврамівської сільської ради 18 сесії V скликання від 02.06.2008 року ОСОБА_4 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку розміром 2,0 га. для ведення особистого селянського господарства та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, в АДРЕСА_1 .

Відповідачем ОСОБА_4 були розроблені технічні документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, що були затверджені рішенням Староаврамівської сільської ради 23 сесії V скликання від 01.04.2009 «Про затвердження технічної документації та внесення змін в рішення сесії сільської ради від 02 червня 2008 року». Цим же рішенням було вирішено передати безоплатно у власність гр.. ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 1,67 га, в тому числі рілля - 1,42 га, під житлового забудовою - 0,25 га.

Так відповідач ОСОБА_4 отримав у власність земельну ділянку, площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0020 та земельну ділянку, площею 1,42 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0021.

Вважає, що набув право власності на зазначені земельні ділянки у встановленому на той час законом порядку. Крім того, як співвласник пташника за адресою: АДРЕСА_1 , має право на відповідну земельну ділянку, на якій цей об`єкт розташований. Зазначає, що добросовісно та відкрито володіє земельними ділянками, і задоволення позову призведе до порушення його права на майно. Вказує, що позивачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди через помилку органу місцевого самоврядування за рахунок держави.

24.03.2021 року залучено до участі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 .

06.07.2021 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивачів адвокат Чубенко Ж.А., позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Близнюк І.В заперечував проти позову у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову. В ході судового засідання подано письмову заяву про застосування строків позовної давності у справі.

В судовому засіданні представник відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області Бибик В.В. при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

В судове засідання третя особа ОСОБА_5 не з"явився, з невідомих суду причин, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи.

Врахувавши позицію позивачів, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача-2, викладену у відзиві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

На підставі рішення Староаврамівської сільської ради від 19.07.2000 року №62 громадянину ОСОБА_1 видано Державний акт на право приватної власності на землю серія №035195 від 22.01.2001 року, де зазначено, що йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,25 гектарів в межах згідно з планом, на території с. Радьки Староаврамівської сільської ради для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель.

Згідно рішення Староаврамівської сільської ради від 19.07.2000 року №62 громадянці ОСОБА_2 видано Державний акт на право приватної власності на землю серія №035197 від 22.01.2001 року, де зазначено, що їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,12 гектарів в межах згідно з планом, на території с. Радьки Староаврамівської сільської ради для садівництва, а громадянці ОСОБА_3 видано Державний акт на право приватної власності на землю серія №035196 від 22.01.2001 року,, де зазначено, що їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,12 гектарів в межах згідно з планом, на території с. Радьки Староаврамівської сільської ради для садівництва.

Державні акти на право власності на земельну ділянку, видані до 2002 року не містять інформації щодо кадастрового номера земельної ділянки, оскільки таким земельним ділянкам кадастрові номери присвоєні не були.

Згідно довідок Староаврамівської сільської ради від 04 грудня 2020 року №758,759,760, позивачі сплачують земельний податок на землю згідно відповідних Державних актів на приватну власність починаючи з 2000 року.

У 2020 році за заявами позивачів Полтавською регіональною філією ДП «Харківський науково-дослідний проектний інститут землеустрою» розроблено технічні документації щодо відведення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Рішенням №РВ-021 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 04.01.2021 року ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, оскільки встановлено перетин з земельною ділянкою :09:001:0020 (площа співпадає на 13,103%), перетин з земельною ділянкою :09:001:0021(площа співпадає на 86,897%).

ОСОБА_2 отримала рішення №РВ-020 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 22.12.2020 року, де зазначено про невідповідність Закону України «Про державний земельний кадастр» стаття 24 п.6 - знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки, або її частини. Перетин ділянок з ділянкою :09:001:0021(площа співпадає на 100% накладка критична).

Рішенням №РВ-021 від 04.01.2021 ОСОБА_3 відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, оскільки встановлено перетин з земельною ділянкою :09:001:0020 (площа співпадає на 18,2355%), перетин з земельною ділянкою :09:001:0021(площа співпадає на 81,7645%).

Докази, що позивачі до 2020 року вживали заходів щодо присвоєння земельним ділянкам, що належать їм на праві приватної власності, кадастрових номерів, матеріали справи не містять. Також відсутні докази, що позивачі фактично використовували зазначені земельні ділянки за цільовим призначенням у період з 2001 по 2020 рік.

06.08.2007 року між ТОВ «Сільськогосподарське товариство «Зоря» (продавець) та ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (покупці) укладено договір купівлі-продажу, за яким покупці купили в рівних частках нерухоме майно: пташник, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на земельній ділянці сільської ради та в цілому складається з: пташнику літ. А-1 (1 пташник пл.224,6 кв.м., 2- підсоб. Пл. 13,5 кв.м., пташнику пл. 228,2 кв.м., підсоб пл. 34,4 кв.м.) - загальною площею 500,7 кв.м.

Право власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на пташник зареєстровано Комунальним підприємством «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 05.09.2007 року, реєстраційний номер 19445518.

Згідно рішення Староаврамівської сільської ради 18 сесії V скликання від 02.06.2008 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр.. ОСОБА_4 » було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку розміром 2 ,0 га. для ведення особистого селянського господарства та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, в АДРЕСА_1 .

Рішенням Староаврамівської сільської ради 23 сесії V скликання від 01.04.2009 «Про затвердження технічної документації та внесення змін в рішення сесії сільської ради від 02 червня 2008 року» вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр.. ОСОБА_4 та виходячи із фактичних меж і розмірів земельної ділянки. Передано безоплатно у власність гр.. ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 1,67 га, в тому числі: рілля - 1,42 га, багаторічні насадження - --- га, кормові угіддя (сіножаті) - ---- га, під житлового забудовою - 0,25 га, з них:для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель - 0,25 га, в тому числі:ріллі ----- га, багаторічні насадження - --- га кормові угіддя (сіножаті) - - га, під житлового забудовою - 0,25 га.для ведення особистого селянського господарства - 1,42 га, в тому числі: ріллі - 1,42 га, багаторічні насадження - --- га кормові угіддя (сіножаті) - -га, під житлового забудовою - -га.

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №749050 від 17 липня 2009 року відповідач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки кадастровий номер :09:001:0020, площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №749051 від 17 липня 2009 року ОСОБА_4 є власником земельної ділянки кадастровий номер :09:001:0021, площею 1,42 га, цільове призначення -для ведення особистого селянського господарства.

Листом Головного управління ДПС у Полтавській області 31.05.2021 року до суду надано інформацію про сплату ОСОБА_4 за період 2014 року і по цей час земельного податку до бюджету Староаврамівської сільської ради.

З відповіді Староаврамівської сільської ради від 08 вересня 2020 року №303 вбачається, що спірні земельні ділянки належали до земель колективної власності під сільськогосподарським двором та будівлями (територія бувшого КСП ім. Леніна, двір МТФ). Згідно картографічних матеріалів та матеріалів перерозподілу земель між землекористувачами Староаврамівської сільської ради по с. Радьки числиться земельна ділянка площею 4,2 га - під господарськими дворами та будівлями, тому відповідно поданих матеріалів Договору купівлі-продажу на будівлі рішенням сесії сільської ради було надано дозволи на виготовлення технічної документації на вищевказану земельну ділянку. Під час проведення польових обмірів для виготовлення технічної документації земельної ділянки, зі слів гр. ОСОБА_4 , позивачами, як суміжними землекористувачами не було пред`явлено державних актів на право власності на земельні ділянки та не вказано, де проходить межі земельних ділянок.

На підставі рішення Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області від 23 грудня №20 «Про внесення змін до рішення 1 сесії міської ради 8 скликання «Про початок реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Хорольської міської ради» від 08 грудня 2020 грудня №8 вирішено розпочату процедуру реорганізації сільських рад, зокрема, Староаврамівської сільської ради () шляхом приєднання її до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області ().

Отже, Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області є правонаступником Староаврамівської сільської ради.

Норми права, застосовані судом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Аналіз норм процесуального права, а також норм статей 4, 15, 16 ЦК України дає підстави стверджувати, що захисту в суді підлягає не будь яке право особи, а саме порушене.

Звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести як те, що її права були дійсно порушеними, так і особу, яка їх порушила.

Частиною другою статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із пунктом «г» частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належним доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку.

З наданих до суду доказів, встановлено, що позивачі є власниками земельних ділянок на підставі Державних актів на право приватної власності на землю від 22.01.2001 року.

Відповідно до частини другої, третьої цієї ж статті землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно до вимог частини першої статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 21 Цивільного кодексу України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (частина перша статті 393 ЦК України).

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди (частина друга статті 393 ЦК України).

Разом з тим, як встановлено судом, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками пташника, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , - загальною площею 500,7 кв.м.

Відповідно до частини другої статті 377 ЦК України (у редакції чинній на момент набуття ОСОБА_4 права власності на пташник) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно частин першої, другої статті 120 ЗК України (у редакції чинній на момент набуття ОСОБА_4 права власності на пташник ) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

У постанові від 12 жовтня 2016 року № 6-2225цс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що норма статті 120 ЗК України і статті 377 ЦК України закріплює загальний принцип цілісності (єдності юридичної долі ) об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю та споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Тобто отримана відповідачем ОСОБА_4 земельна ділянки кадастровий номер :09:001:0020, для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель, складає єдине ціле з пташником, співвласником якого є ОСОБА_4 .

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка ОСОБА_1 перетинається з земельними ділянками ОСОБА_4 : з земельною ділянкою :09:001:0020 (площа співпадає на 13,103%), перетин з земельною ділянкою :09:001:0021 (площа співпадає на 86,897%). Земельна ділянка ОСОБА_2 перетинається з ділянкою :09:001:0021(площа співпадає на 100%), земельна ділянка ОСОБА_3 перетинається з земельними ділянками :09:001:0020 (площа співпадає на 18,2355%), :09:001:0021(площа співпадає на 81,7645%).

Жодним із позивачів не надано доказів того, що вони є власниками нерухомого майна на спірних земельних ділянках.

За обставинами цієї справи встановлено, що відповідач-2 набув у власність земельні ділянки, якими він правомірно користувався за цільовим призначенням тривалий час, у межах норм, передбачених законом, на підставі, у статусі власника земельними ділянками відповідач-2 тривалий час володіє земельними ділянками.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном».

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Також слід враховувати рішення ЄСПЛ від 24 червня 2003 року в справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та рішення ЄСПЛ від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном.

Разом із тим у пункті 71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Намагання виправити допущену в минулому органом влади «помилку» не може мати наслідком непропорційне втручання у нове право відповідача-2 та перекладати на нього усі негативні наслідки такої «помилки», оскільки задоволення позову із формальних підстав покладатиме надмірний індивідуальний тягар на особу, яка володіє земельними ділянками протягом тривалого часу, а отже порушить справедливий баланс інтересів сторін.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що неможливе попереднє відновлення становища позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , земельні ділянки яких співпадають з земельною ділянкою кадастровий номер :09:001:0020, та земельною ділянкою кадастровий номер :09:001:0021, що належать на праві власності ОСОБА_4 .

В той же час представником відповідача-2 до ухвалення судом рішення, було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давніть у три роки.

Європейський суд з прав людини, яка поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може стати в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту зі спливом часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос проти Росії»).

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У статті 261 ЦК України використовуються терміни «довідався» та «міг довідатися», тому діє презумпція можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому саме по собі доведення факту, що позивач не знав про порушення свого цивільного права і через це не звернувся за його захистом до суду, недостатньо, так як стаття 81 ЦПК України зобов`язує його такі обставини довести.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц зазначила, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» від 2 квітня 2002 р. N 449 раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Тобто реєстрація земельних ділянок в Державному земельному кадастрі забезпечує гарантування захисту права власності на землю.

Згідно пункту 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту, детального плану території за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом, або органу місцевого самоврядування, що затвердив комплексний план просторового розвитку території територіальної громади, генеральний план населеного пункту, детальний план території.

Судом встановлено, що позивачі отримали земельні ділянки у власність у 2001 році. Матеріали справи не містять доказів, що з 2002 по 2020 рік позивачі вживали заходів щодо присвоєння своїм земельним ділянкам кадастрових номерів.

Згідно ст.91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані:а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля;в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів;ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі;д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом;е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон;є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем;ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

ОСОБА_4 набув право власності на земельні ділянки кадастровий номер :09:001:0020, кадастровий номер :09:001:0021 у 2009 році. Відсотковий розмір накладок земельних ділянок кадастровий номер :09:001:0020, кадастровий номер :09:001:0021 на земельні ділянки позивачів є значним, що виключає можливість одночасного користування земельними ділянками позивачами та відповідачем-2.

Суд приходить до висновку, що позивачі, як власники земельних ділянок, могли та відповідно зобов`язані були знати про стан своїх майнових справ.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд констатує, що всіма позивачами не обґрунтовано поважність причин пропуску строку позовної давності, при цьому, суд в ході розгляду справи також не встановив таких причин.

За роз`ясненнями, викладеними у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» при доведеності позову, наявності заяви про застосування строку позовної давності, зробленою стороною у справі до ухвалення судом рішення та встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у позові має бути відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними Держаних актів на право власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації земельних ділянок, слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.1-18,76-81,141,209-241,259,263-265,268,354,355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 ), представник позивачів - адвокат Чубенко Жанна Анатоліївна ( свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1414, видане радою адвокатів Полтавської області 25 червня 2014 року, юридична адреса: АДРЕСА_4 ) до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області (адреса: м.Хорол Лубенського району Полтавської області вул. Незалежності 37), ОСОБА_4 ( адреса: АДРЕСА_5 ), представник відповідача адвокат Бідюк Яна Володимирівна( свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3251, видане радою адвокатів Полтавської області 14.01.2020 року, юридична адреса: м. Кременчук, вул. Першотравнева, 2 В, кім. 201) , представник відповідача адвокат Близнюк Ігор Володимирович ( свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1408, видане радою адвокатів Полтавської області 25.06.2014 року, юридична адреса: м. Кременчук, вул. Першотравнева, 2 В, кім. 201 ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 ( адреса : АДРЕСА_6 ) про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації земельних ділянок, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 26.08.2021 року.

Суддя : О.В. Коновод