Справа № 443/856/17 Головуючий у 1 інстанції: Сливка С.І.
Провадження № 22-ц/811/3451/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Цяцяка Р.П.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області про зміну запису в трудовій книжці, стягнення заробітної плати, в тому числі за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила: визнати дії відповідача такими, що суперечать чинному законодавству в частині внесення записів до трудової книжки та в частині її належного оформлення і видачі; визнати наказ №212-к від 25.09.2015 неправомірним та скасувати його; зобов`язати відповідача привести у відповідність запис у трудовій книжці в частині поновлення на роботі згідно наказу №52-к від 08.05.2015 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », прийняти відповідний наказ про звільнення за новими обставинами відповідно до рішення Апеляційного суду Львівської області від 14.09.2015, днем фактичного звільнення вважати 20.06.2017 день отримання трудової книжки; стягнути з відповідача за період з дати поновлення на роботі 08.05.2015 по 25.09.2015 належні позивачу кошти по заробітній платі, виплаті відпускних за перебування у відпустці за 2015 рік, одноразової виплати та оздоровлення, виплати за лікарняними листами по втраті тимчасової працездатності та середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 25.09.2015 по 20.06.2017.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 08.05.2015 її поновлено на посаді завідувача дошкільного навчального закладу «Берізка» у смт. Нові Стрілища, Жидачівського району Львівської області, про що видано наказ №52-к, на підставі рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 29.12.2014 та зроблено відповідний запис у трудовій книжці №17.

Однак, на думку позивачки, вказаний запис зроблено невірно, оскільки не зазначено ким його здійснено (прізвище, ініціали та підпис працівника, його посада), а сам запис не посвідчено печаткою. Крім того, запис №17 має розбіжності із наказом про поновлення на роботі від 08.05.2015. Стверджує, що у період з 08.05.2015, з дати фактичного поновлення на роботі до 14.09.2015 дати скасування Апеляційним судом Львівської області рішення Жидачівського районного суду Львівської області, яким її поновлено на роботі, їй на підставі наказу від 09.07.2015 №145-в надано щорічну основну відпустку за 2015 рік, тривалістю 42 календарних дні, з 09.07.2015 до 19.08.2017, із виплатою одноразової допомоги на оздоровлення. Крім того, із 08.05.2015 по 14.08.2015, з 04.09.2015 по 14.09.2015 вона перебувала на лікарняному, відтак, термін перебування у відпустці продовжується на період лікування, тобто на 10 днів.

25.09.2015 вона зверталась із заявою до відповідача про надання відпустки за власний рахунок без збереження заробітної плати на 14 календарних днів у зв`язку із продовженням лікування в місті Києві. До вказаної заяви було додано оригінали лікарняних листів вказаних вище. Цього ж дня, вона звернулась до відповідача із заявою про надання публічної інформації, зокрема з приводу її правового статусу на дату звернення, та наказу про усунення з посади завідувача. Саме 25.09.2015 відповідач зобов`язаний був згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 07.1993 №58, ознайомити працівника під розписку із наказом про звільнення, здійснити повний розрахунок по виплаті заробітної плати та видати, належним чином оформлену трудову книжку.

Однак, за вказаний вище період позивач не отримувала жодних виплат заробітної плати, виплат за щорічну відпустку, виплати одноразової допомоги на оздоровлення, виплати за лікарняними листами, як і не отримала виплати середньомісячного заробітку за один місяць за рішенням Жидачівського районного суду Львівської області при поновлені на роботу. Відтак, відповідач грубо порушив конституційні права позивача в частині отримання виплати в повному обсязі заробітної плати та інших виплат пов`язаних із виконанням роботи найманим працівником, що передбачено КЗпП України, та чинним законодавством України, оскільки поновлення її на роботі відбулося у період між рішенням суду першої інстанції та рішенням суду Апеляційної інстанції.

Крім того, позивачка стверджує, що наказ №212-к від 25.09.2015 «Про визнання наказу №52-к від 08.05.2015 року недійсним» є нікчемним, оскільки він не є наказом про звільнення позивача на підставі рішення апеляційного суду. На думку позивачки, рішення Апеляційного суду є підставою для звільнення позивача з роботи виключно за новими обставинами, оскільки, як зазначено вище, позивач після поновлення на роботі працювала та не була звільнена з роботи за новими обставинами визначеними рішенням Апеляційного суду Львівської області. Також, скасування наказу про поновлення на роботі Апеляційним судом, не є підставою для визнання відповідачем цього наказу дійсним шляхом занесення до трудової книжки такого запису. Запис у трудовій книжці №18, яким попередній запис №17 визнано недійсним, не містить дати його внесення до трудової книжки та не містить також прізвище, ініціали, посаду працівника, який вносить такий запис до трудової книжки, не містить його підпису скріпленого печаткою відповідача, як того вимагає Інструкція про порядок ведення трудових книжок.

Також стверджує, що відповідач видав їй трудову книжку лише 20.06.2017 та не провів повного розрахунку при звільненні.

22.05.2018 ОСОБА_1 подала заяву про зміну позовних вимог, а саме просила п.5 вимог позовної заяви викласти в наступній редакції: «Стягнути з відповідача належні позивачу виплати відповідно до доданого розрахунку». Згідно доданого розрахунку, сума заборгованості становить 121 718,65 грн, з яких 18 635,65 грн за період з 08.05.2015 по 25.09.2015 (а.с.67 т.1).

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до Відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області про зміну запису в трудовій книжці, стягнення заробітної плати, в тому числі за час вимушеного прогулу залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надав обґрунтованого, правового висновку правомірності дій чи бездіяльності відповідача в частині трудових відносин з позивачем. Неправильно оцінив подані позивачем докази по обставинах викладених у позові. Апелянт, не погоджується з висновком суду про відсутність достатніх доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про порушення відповідачем прав позивача у сфері трудових відносин. Вважає, що такий висновок суду не ґрунтується на нормах, приписах та вимогах чинного законодавства, тому відповідно є помилковим.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Сторони в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому розгляд справи проводиться в їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;. показаннями свідків /ст. 76 ЦПК України/.

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Судом установлено, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 29 грудня 2014 року у справі №443/685/14-ц /т.1 а.с.7-11/ визнано незаконним наказ №21 від 11.03.2014 керівника відділу освіти Жидачівської РДА «Про звільнення з роботи завідувача ДНЗ "Берізка" смт.Нові Стрілища ОСОБА_1 ». Вирішено: поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача дошкільного навчального закладу «Берізка» в смт.Нові Стрілища Жидачівського району Львівської області; стягнути з відділу освіти Жидачівської РДА Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу - з 11березня 2014 року по 29 грудня 2014 року; стягнути з відділу освіти Жидачівської РДА Львівської області на користь ОСОБА_1 700 грн за надання їй юридичної допомоги. Рішення про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Наказом в.о. керівника відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації Чмелик М.М. №52-к від 08.05.2015 ОСОБА_1 поновлено на посаді завідувача дошкільного навчального закладу «Берізка» смт. Нові Стрілища Жидачівського району Львівської області з 12.05.2015 /т.1 а.с.18/ на підставі рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 29.12.2014.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14.09.2015 (провадження №22ц/783/4232/15) /т.1 а.с.22-28/, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.05.2016 /т.1 а.с.107-112/, рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 29.12.2014 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації, з участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання незаконним наказу №21 від 11.03.2014 «Про звільнення з роботи завідувача ДНЗ «Берізка ОСОБА_1 », поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Наказом в.о. керівника відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації Чмелик М.М. №212-к від 25.09.2015 наказ №52-к від 08.05.2015 відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » вирішено вважати недійсним; наказ №21 від 11.03.2014 відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації «Про звільнення з роботи завідувача ДНЗ «Берізка» смт. Нові Стрілища ОСОБА_1 » згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 14.09.2015 року вважати законним /т.1 а.с.21/.

На підставі вказаних вище наказів до трудової книжки позивачки НОМЕР_1 внесено відповідні записи /т.1 а.с.54-57/:

- запис №16 від 11.03.2014 - «Звільнена з посади завідувача ДНЗ «Берізка» смт. Нові Стрілища за ст.41 п.3 КЗпП України», підстава - наказ №21-к від 11.03.2014;

- запис №17 від 12.05.2015 - «Запис №16 недійсним, поновлено на попередній посаді», підстава наказ №52-к від 08.05.2015;

- запис №18 - «Запис №17 недійсним», підстава наказ №212-к від 25.09.2015, рішення апеляційного суду від 14.09.2015.

Відповідно до абзацу 3 п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України №58 від 27.03.1993, записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання дій відповідача такими, що суперечать чинному законодавству щодо внесення записів до трудової книжки та її оформлення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що такі записи відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, якою передбачено, що завіряються печаткою виключно записи про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд першої інстанції також прийшов до правильного висновку про те, що позивачем не доведено незаконності наказу №21-к від 25.09.2015, оскільки його винесення відповідачем не суперечить вимогам вказаної вище Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, та нормам КЗпП України. У зв`язку із скасуванням апеляційним судом рішення суду першої інстанції від 29.12.2014, рішення суду про поновлення на роботі втратило свою силу, а працівник вважається звільненим з дати, зазначеної в наказі про звільнення, тобто з 11.03.2014.

Доводи позивача про те, що рішення апеляційного суду є підставою для її звільнення з роботи виключно за новими обставинами, не відповідають фактичним обставинам справи, та не грунтуються на нормах чинного трудового законодавства.

Судом також установлено, що з 12.05.2015, тобто з дня поновлення на роботі відповідно до наказу №52-к від 08.05.2015, ОСОБА_1 не нараховувалась заробітна плата, що зокрема підтверджується відомостями про застраховану особу форми ОК-5 /т.1 а.с.141-143/.

Позивач просила суд стягнути заробітну плату, виплати за щорічну відпустку, одноразову допомогу на оздоровлення за період з 08.05.2015 по 25.09.2015 у сумі 18 635,65 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення коштів за період з часу поновлення на роботі до винесення наказу в.о. керівника відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації Чмелик М.М. №212-к від 25.09.2015, яким наказ №52-к від 08.05.2015 відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » вирішено вважати недійсним, суд виходив з того, такі є безпідставними, з огляду на те, що позивач вважається звільненою з дати, зазначеної в наказі про звільнення від 11.03.2014.

Проте повністю з такими вимогами погодитися не можна.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 наказом від 08.05.2015 № 52-к поновлена на роботі з 12.05.2015. Відповідно до акту приймання-передачі від 08.05.2015 їй передано матеріальні цінності і бухгалтерську документацію (т.1 а.с.89-90,91-94, 95). Наказом керівника відділу освіти Жидачівської районної держадміністрації від 09.07.2015 № 145-в ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку за 2015 рік тривалістю 42 календарних дня з 09.07.2015 з виплатою одноразової допомоги на оздоровлення (т.1 а.с.19). Наказом в.о. керівника відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації Чмелик М.М. №212-к від 25.09.2015 наказ №52-к від 08.05.2015 відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » вирішено вважати недійсним.

Таким чином, ОСОБА_1 фактично перебувала у трудових відносинах з відповідачем у період з 12.05.2015 до 25.09.2015, тому має право на отримання заробітної плати за вказаний період, та одноразової допомоги на оздоровлення, що становить 18 528,21 грн відповідно до наданого позивачем розрахунку (т.1 а.с.68), який не спростовано відповідачем.

Частиною 1 ст.47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

Пунктом 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Таким чином, передбачений частиною 5 статті 235 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу настає за умови затримки видачі трудової книжки з його вини, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як належне оформлення трудової книжки та її видача в строки передбачені ст. 47 КЗпП України.

Встановивши, що відповідачем було запропоновано ОСОБА_1 звернутись у відділ освіти Жидачівської РДА для отримання трудової книжки або надати згоду на відправлення такої поштою, що стверджується листом №892 від 01.10.2015 адресованим ОСОБА_1 (т.1а.с.113), проте позивач, яка трудову книжку не отримала та не надала суду жодних доказів неможливості її отримання у день звільнення, згоду на відправлення трудової книжки поштою не надала, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення середнього заробітку за період з 25.09.2015 до дня фактичного одержання трудової книжки, оскільки доводи ОСОБА_1 про те, що з вини відповідача їй не було видано трудову книжку, нічим не підтверджені.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Ураховуючи вищенаведене, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати, виплат за щорічну відпустку, виплати одноразової допомоги на оздоровлення слід скасувати, ухвали нове рішення про часткове задоволення зазначених вимог, стягнути з Відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області на користь ОСОБА_1 18 528,21 грн. В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати, одноразової виплати на оздоровлення - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати, одноразової допомоги - задовольнити частково.

Стягнути з Відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області на користь ОСОБА_1 18 528,21 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:17.08.2021.

Головуючий

Судді