Справа № 691/1181/19
Провадження № 2/691/56/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2021 року Городищенський районний суд Черкаської області

в складі :

судді Черненка В.О.

при секретарі Сидоренко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городище цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі та гідності.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 подав голові Петропавлівської сільської ради заяву, проте, що вона використовує шкільну воду для власних потреб, а саме: сімейного господарства, миття відер з під зданого молока в шкільній столовій; в приміщенні дитячого садочку в пральній машинці вона бере брудну білизну власної родини. В зимовий період часу, використовує гарячу воду в школі для порання власної худоби як зі шкільного бойлера, так і з кочегарки. Зранку 08.03.2019 року разом з її сином ОСОБА_3 возили 40-літровим бідоном на возі гарячу воду зі шкільної столової для миття зарізаного порося. Про дану заяву вона дізналась безпосередньо від сільського голови. Викладена інформація в з`яві вигадана та не відповідає дійсності, вона не користується водою у шкільній столовій (чи то гарячою чи то холодною) для власних потреб, ні пральною машинкою, а тим паче не возить на возі гарячу воду зі шкільної столової додому. Після даного звернення виконавчим комітетом Петропавлівської сільської ради було проведено розгляд справи, директору НВК ОСОБА_1 було доручено підготувати пояснюючу записку до наступного засідання, яке відбудеться 26.06.2019 року. Було зібрано пояснювальні записки працівників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від 24-25 червня 2019 року, згідно змісту яких ОСОБА_1 , що працює кухарем у шкільній їдальні, ніколи не користувалась водопостачанням шкільної столової та кочегарної, пральною машинкою дитячого садочка у власних цілях. 24.06.2019 року, нею було написано пояснювальну записку на ім`я директора Петропавлівського НВК, в якій вона надала пояснення, щодо фактів викладених в заяві, пояснивши, що вони не відповідають дійсності. Відповідач постійно поливає брудом її саму та її близьких, розповсюджуючи неправдиву інформацію про них. ЇЇ чоловік звернувся до відділу освіти з метою отримати заяву ОСОБА_2 , на що було повідомлено, що дана заява є конфіденційною і з`ясовано, що написана не вперше. У своїх повідомленнях останній посилається на такі її дії: постійне розкрадання продуктів зі шкільної їдальні кухарем ОСОБА_1 ; користування водою шкільної котельні для власних потреб; розкрадання вугілля директором та кочегаром з подальшим продажем його населенню села; вживання директором ОСОБА_1 спиртних напоїв на робочому місці та відсутністю його на уроках без поважних причин; приймання директором подарунків від випускників; «кришування» директором роботи кухаря ОСОБА_1 ; втручання в особисте життя, оприлюднення інформації щодо розлучення та отримання пенсій по інвалідності (підкуп голови МСЕК ОСОБА_10 ); директор ОСОБА_1 щодня харчується в шкільній їдальні; ОСОБА_11 зранку в шкільній їдальні забирає «добреники» і несе додому; продаючи продукцію кухар привласнює зароблені кошти; кухар ОСОБА_1 надає послуги перукаря в шкільній їдальні; кухар ОСОБА_1 приносить з дому власні продукти харчування, такі як молоко та яйця. Копії даних повідомлень та заяв їй не вдалось отримати з підстав конфіденційності. Такі дії відповідача ОСОБА_2 порушують права та законні інтереси її та членів її родини, навіть неповнолітнього сина ОСОБА_12 принижують честь та гідність. Окрім того, 19.03.2019 року був документально засвідчений факт постійних погроз їй фізичною розправою та 18.03.2019 року хапаючи її за руки намагався нанести тілесні ушкодження. Вона неодноразово зверталась до Городищенського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області щодо його погроз в її сторону. Своїми діями відповідач принижує її та членів родини, оскільки зазначена в заявах, повідомленнях інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, поширення вказаної інформації порушує її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 , на повагу до її гідності, честі та недоторканості, ділової репутації, інформацію, яку ОСОБА_2 розповсюджує у письмовому та усному вигляді; заборонити ОСОБА_2 розповсюджувати неправдиву інформацію про ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом публічного вибачення та написання до Петропавлівської сільської ради листа з відмовою від попередніх заяв та визнання ОСОБА_1 , такою, що не порушує чинне законодавство, норми моралі та не чинить жодних протиправних дій.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 100000,00 грн. та судові витрати в розмірі 5000,00 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали.

Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що його звернення до Відділу освіти Городищенської РДА та Виконавчого комітету Петропавлівської сільської ради були спрямовані на те, щоб вказані установи, маючи відповідні повноваження провели перевірку та у разі підтвердження наданої ним інформації вчинили певні дії, щодо запобігання незаконним на його думку діям з боку ОСОБА_1 , що узгоджується з положеннями ст.40 Конституції України та роз`ясненнями, наведеними в постанові ПВС України №1 від 27.02.2009 року. Посилаючись на приписи ст.30 ЗУ «Про інформацію» та практику Європейського суду з прав людини, вважає, що інформація викладена в його заявах є «оціночним судженням», а тому підстав для визнання її недостовірною та такою, що порушує права позивача, немає. Викликають сумніви щодо результатів проведення директором Петропавлівського НВК Бур`яном О.В. розслідування на запит виконавчого комітету Петропавлівської сільської ради № 35 від 22.05.2019 року, за його заявою, оскільки ОСОБА_1 є чоловіком позивача, а тому є зацікавленою особою і не міг проводити такої перевірки. В ході даної перевірки були опитані педагогічні працівники, обслуговуючий персонал, які надавали однотипні пояснення. По факту звернення позивача до адміністративної комісії ВК Петропавлівської сільської ради з приводу неадекватної поведінки ОСОБА_2 , то за результатами розгляду було рекомендовано сусідам знаходити спільну мову, не погрожувати один одному, не битись і жити мирно, стосувалось поведінки обох, а не тільки відповідача. Крім того, дані обставини жодним чином не підтверджують, що відповідач розповсюджував щодо позивача неправдиву інформацію, так як і звернення позивача до відділу поліції. Також позивачем не наведено жодного доказу, як саме в усному порядку ОСОБА_2 розповсюджував неправдиву інформацію про неї. Щодо вимоги заборонити відповідачу розповсюджувати неправдиву інформацію про ОСОБА_1 , то незрозуміло, яким саме чином суд може заборонити, коли немає підтвердження того, що особа має намір таку інформацію розповсюджувати. Та й щодо публічного вибачення та написання листа до Петропавлівської сільської ради з відмовою від попередніх заяв, відповідач вважає вимогу некоректною та такою що не підлягає до задоволення. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та стягнути з позивача на його користь витрати на правову допомогу.

Вислухавши позивача, його представника та відповідача, свідків, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які надані сторонами та були досліджені в судовому засіданні, суд вважає наступне.

Згідно ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно зі ст. 201 ЦК України здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація та інші блага є особистими немайновими благами, які охороняються чинним цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, незалежно від її вини та у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є недоторканими, і в разі необхідності фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі та гідності.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі по тексту Постанова), під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Пунктом 15 Постанови передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно п.16. Постанови, відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Як встановлено в судовому засіданні, що не заперечується сторонами, ОСОБА_2 два рази звертався із заявами до Відділу освіти Городищенської РДА та Виконавчого комітету Петропавлівської сільської ради, які були спрямовані на те, щоб вказані установи, маючи відповідні повноваження, провели перевірку та у разі підтвердження наданої ним інформації вчинили певні дії, щодо запобігання незаконним, на його думку, діям з боку ОСОБА_1 .

При цьому факт звернення відповідача із заявою до Петропавлівської сільської ради, також підтверджується письмовими доказами, наданими стороною позивача. Так, згідно доданої до позову копії заяви ОСОБА_2 , останній, 02.04.2019 року звертався до голови Петропавлівської сільської ради та повідомляв про те, що ОСОБА_1 використовує «шкільну воду» для власних потреб та пере сімейну білизну в пральній машині місцевого дитсадка. В зимовий період використовує в своїх потребах, також і гарячу воду. Зранку 08.03.2019 року, разом з сином возили 40-літровим бідоном на візку гарячу воду зі шкільної їдальні для миття зарізаного порося. Іншої інформації, щодо вчинення позивачем неправомірних дій, відповідач, в даній заяві не наводив.

Факт звернення відповідача з заявою чи скаргою до відділу освіти Городищенської РДА хоча і визнається сторонами, проте письмовими доказами не підтверджується. Так, згідно відповіді, наданої на запит суду завідувачем сектору освіти Городищенської РДА Ярошенко Т.О. від 30.04.2020 року, №456/12, ОСОБА_2 повідомляв про інцидент з кухарем Петропавлівського НВК ОСОБА_1 . Заяв, скарг, листів, відповідей та інших документів, сектор освіти не має.

Судом було задоволено клопотання позивача про допит в якості свідка завідувача сектору освіти Городищенської РДА ОСОБА_13 , проте, в ході судового розгляду, від допиту даного свідка сторона позивача відмовилася.

Допитана в якості свідка завідувач сектору освіти на даний час ОСОБА_14 пояснила, що знала про те, що ОСОБА_2 звертався до відділу освіти, проте самого звернення не бачила та його змісту не знає, оскільки, ймовірніше всього перебувала у щорічній відпустці. Пізніш від «людей чула», що ОСОБА_2 поширює інформацію яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, однак прізвища цих людей не назвала та зазначила, що відповідач особисто їй подібної інформації не повідомляв.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 пояснила суду, що інформації, яка б принижувала честь, гідність та ділову репутацію позивача, відповідач ОСОБА_2 , особисто їй не повідомляв.

Вирішуючи даний спір, суд, критично оцінює та не вважає доказом по справі перелік інформації яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, викладений на окремому аркуші, яку, згідно пояснень сторони позивача, наводив у своїй заяві до відділу освіти відповідач та ознайомившись з якою, відтворив покійний чоловік позивача ОСОБА_1 , оскільки вона ніякими іншими доказами не підтверджується.

Таким чином, посилання позивача та її представника в позовній заяві та в судовому засіданні щодо неодноразових звернень відповідача до відділу освіти, в яких останній принижував честь, гідність та ділову репутацію позивача і членів її родини жодним належним та допустимим доказом не підтверджені.

Надані позивачем докази щодо звернення її до адміністративної комісії виконавчого комітету Петропавлівської сільської ради в березні 2019 року з приводу «неадекватної поведінки» відповідача та до Городищенського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області в червні 2019 року з приводу конфлікту з відповідачем, також не підтверджують, що ОСОБА_2 розповсюджував неправдиву інформацію про позивача.

Відповідач заперечував факт поширення відносно позивача недостовірної інформації третім особам, посилаючись на те, що ні до яких інших органів державної влади чи органів самоврядування він більше не звертався та ні у який спосіб, інформації, наведеної у заявах до відділу освіти та сільської ради, не поширював і нікому про це особисто не говорив.

Відстоюючи свою позицію в судовому засіданні відповідач, окрім наведених вище пояснень, також наводив інформацію щодо розкрадання відповідачем води та продуктів харчування з шкільної їдальні, саджанців рослин, закуплених спонсорами для школи, прання власної білизни в пральній машині дитсадка, проведення відповідачем різних святкувань з вживанням спиртних напоїв в приміщенні шкільної їдальні, однак, суд, керуючись абзацом 3 п.17 Постанови, згідно якого інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом, вважає, що дана інформація не може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації позивача, оскільки була підставою пред`явленого позову останньою.

Отже, судом встановлено факт звернення відповідача із заявою до голови Петропавлівської сільської ради 02.04.2019 року, в якій останній повідомляв про те, що позивач використовує «шкільну воду» для власних потреб та пере сімейну білизну в пральній машині місцевого дитсадка. В зимовий період використовує в своїх потребах, також і гарячу воду. Зранку 08.03.2019 року разом з сином возили 40-літровим бідоном на візку гарячу воду зі шкільної їдальні для миття зарізаного порося. Іншої інформації, яку б поширював відповідач щодо позивача, в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до п.18 Постанови, згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст.10 (на час вирішення спору ст.12) ЦПК України, обов`язок довести, що поширена інформація є

достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Виходячи з приписів зазначених норм Закону, вони покладають обов`язок на відповідача довести достовірність, а позивачу надають право подати докази недостовірності саме відносно поширеної інформації, а не якої іншої. Крім того, позивач повинен довести факт поширення відповідачем такої інформації.

Беручи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, а саме: судом встановлено, що відповідач звертався з письмовими заявами лише до голови Петропавлівської сільської ради та до відділу освіти Городищенської РДА та в ніякий інший спосіб не поширював наведеної інформації в заявах третім особам, враховуючи роз`яснення, наведені в п.16. Постанови, суд вважає, що в даному разі відповідач реалізував своє конституційне право, передбачене ст.40 Конституції України щодо звернення громадян до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, а не поширював недостовірну інформацію щодо позивача.

За відсутності інших доказів, суд дійшов до висновків, що в ході судового розгляду позивачем не доведено факту вчинення відповідачем правопорушення, яке полягало б саме у поширені інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі позивача повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Як зазначалося вище, згідно роз`яснень, наведених в п.15 Постанови, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, є сукупність, тобто, одночасна наявність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Таким чином, за відсутності однієї з сукупності обставин, за наявності яких закон пов`язує задоволення позову щодо захисту честі, гідності та ділової репутації позивача, вимоги останнього до задоволення не підлягають.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо у яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так як позивач ОСОБА_1 не довела, а в судовому засіданні не здобуто доказів того, що відповідач ОСОБА_2 поширював про позивача недостовірну інформацію, яка принижує її честь та гідність, суд вважає, що позов в цій частині є необґрунтованим та до задоволення не підлягає.

Щодо вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди, то ця вимога є похідною від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, а тому до задоволення, також, не підлягає, оскільки судом не встановлено факту поширення відповідачем ОСОБА_2 негативної та недостовірної інформації щодо позивачаОСОБА_1 , яка порушує її честь, гідність та ділову репутацію.

Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

У відповідності зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду, також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Представник відповідача на підтвердження понесених відповідачем ОСОБА_2 витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 5200 грн. надав суду такі докази.

Так, представником відповідача додано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат від 23.01.2020 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 2 від 23.01.2020 на суму 2200 гривень, угоду № 36-ц про надання правової допомоги від 29.11.2019 року, ордер серії ЧК № 117235 від 23.01.2020 року

Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Отже, враховуючи наведені вище положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджену матеріалами справи суму витрат в сумі 2200 гривень, на користь відповідача ОСОБА_2 з позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню вказані витрати на правничу допомогу.

В зв`язку з викладеним, не підлягають до задоволення і вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених нею судових витрат.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.32,40,68 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ст.ст.23,201,277, 280, 297 ЦК України, ст.ст.10, 11,12,13,14,60,133,137,141,209,214,215,258-268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої та жительки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 2200 (дві тисячі двісті) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений 28.08.2021 року.

Суддя В. О. Черненко