головуючий у суді І інстанції Підпалий В.В.
провадження № 22-ц/824/4912/2021
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказував, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2014 року було визнано протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження № 40605467 від 12 листопада 2013 року. Визнано протиправною та скасовано постанову УДВС ГУЮ у м. Києві про відмову у відкритті виконавчого провадження № 40605467.

Такою діяльністю УДВС ГУЮ у м. Києві, позивачу було заподіяна моральна шкода, що стало причиною його звернення до суду з позовом про відшкодування відповідачем заподіяної шкоду в сумі 134 028 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано належних доказів душевних страждань є неправильним, оскільки належним доказом протиправних дій державного виконавця та підставою для відшкодування моральної шкоди є постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2014 року, якою було визнано протиправними дії УДВС ГТУЮ у м. Києві.

19 березня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Головного спеціаліста відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Костюк М.Д., в якому представник відповідача просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження того, що дії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) призвели до завдання йому будь-якої шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2013 року у справі № 826/5820/13-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. задоволено; визнано протиправним рішення Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; скасовано рішення Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

За даною постановою, яка набрала законної сили 27 серпня 2013 року, позивачу 26 вересня 2013 було видано виконавчий лист.

Постановою УДВС ГУЮ у м. Києві від 12 листопада 2013 року ВП № 40605467 відмовлено у відкритті виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого листа № 826/5820/13-а, виданого 26 вересня 2013 року Окружним адміністративним судом міста Києва, про визнання протиправним рішення Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; скасування рішення Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Також судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 червня 2014 року було визнано протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження № 40605467 від 12 листопада 2013 року. Визнано протиправною та скасовано постанову УДВС ГУЮ у м. Києві про відмову у відкритті виконавчого провадження № 40605467.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано належних доказів на обґрунтування позовних вимог, в чому саме полягає моральна шкода та душевні страждання позивача, а також існування факту заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача.

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 57 ЦПК України).

Відповідно до статті 60 ЦПК України у вказаній редакції, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених статтею 61 цього Кодексу.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що факт неправомірної бездіяльності відповідача встановлено судовим рішенням, а тривале невиконання судового рішення завдало йому моральних страждань. Зазначав, що змушений протягом тривалого часу стояти в чергах у виконавчій службі, звертатись до суду, а також вказував на те, що не міг розпоряджатися та користуватися своєю власністю

Так, з матеріалів справи вбачається, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 червня 2014 року було визнано протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження № 40605467 від 12 листопада 2013 року. Визнано протиправною та скасовано постанову УДВС ГУЮ у м. Києві про відмову у відкритті виконавчого провадження № 40605467.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги стосовно того, що внаслідок неправомірної бездіяльності Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 зазнав душевних страждань, оскільки було порушено його право на належне та своєчасне виконання судового рішення.

Також колегія суддів враховує той факт, що неправомірність дій посадових осіб Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. З урахуванням доведеності заподіяння моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку про те, що таке відшкодування покладається на державу.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 березня 2019 року у справі № 295/443/17 та у постанові від 24 січня 2019 року у справі №137/49/17.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, оскаржуване судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Отже, колегія суддів, встановивши, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, дійшла висновку про скасування судового рішення суду першої інстанції у справі з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення за рахунок держави моральної шкоди.

Виходячи із принципів розумності, справедливості та поміркованості, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 5 000 грн.

З урахуванням наведеного помилкове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба