Провадження № 2/641/269/2021 Справа № 641/5169/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Боговського Д.Є.,

за участю секретаря судового засідання - Павленко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева», третя особа - Перша Харківська міська державна нотаріальна контора, про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати заборону на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , накладену Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Заводу транспортного машинобудування ім. Малишева від 01.07.1962 за № 446, запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 5475269 від 13.08.2007.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що він є спадкоємцем його померлого батька ОСОБА_2 , останній в свою чергу був спадкоємцем свого батька ОСОБА_3 . При оформленні спадкових прав позивач дізнався про наявність на домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , яке входить до складу спадщини, заборони, накладеної Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Заводу транспортного машинобудування ім. Малишева від 01.07.1962 за № 446. На запит до ДП «Завод ім. В.О. Малишева» щодо підстав встановлення заборони на домоволодіння було отримано відповідь про відсутність інформації про підстави звернення Заводу транспортного машинобудування ім. Малишева до Першої Харківської міської державної нотаріальної контори із повідомлення № 446 від 01.07.1962 про накладення заборони на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що наявність вказаної заборони обмежує його у можливості оформлення спадкових прав.

Від ДП «Завод ім. В.О. Малишева» до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржувана заборона накладена Першою Харківською державною нотаріальною конторою, а тому діями чи рішеннями відповідача права та інтереси позивача ОСОБА_1 не порушуються. Позивачем також не надано документів, що підтверджують, що ДП «Завод ім. В.О. Малишева» є правонаступником Заводу транспортного машинобудування ім. Малишева.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Атаманюк П.В. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ДП «Завод ім. В.О. Малишева» Косінова Н.І. у судовому засіданні заперечувала проти заявлених вимог в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи - Перша Харківська міська державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Міським ЗАГС м. Харкова 06.04.1985 в книзі зроблено запис № 3152, видано свідоцтво серії НОМЕР_1 .

08 лютого 1986 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким визначено, що спадкоємцями ОСОБА_3 в рівних частках є його дружина ОСОБА_4 та його син ОСОБА_2 ; спадкове майно складається з житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . На свідоцтві, виданому на ім`я ОСОБА_2 наявний запис про його реєстрацію КП «ХМБТІ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , про що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 26.11.2019 зроблено відповідний актовий запис 17115 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ); його спадкоємцем є його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач у справі (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 1161/2020, до спадково майна померлої входить житловий будинок АДРЕСА_1 ; єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину, є її онук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно даних реєстру з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - АДРЕСА_1 , наявне обтяження - заборона, накладену Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Заводу транспортного машинобудування ім. Малишева від 01.07.1962 за № 446, запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 5475269 від 13.08.2007.

На запит суду Харківським обласним державним нотаріальним архівом надано фотокопію повідомлення Заводу транспортного машинобудування ім. Малишева від 01.07.1962 за № 446, з якого вбачається, що Завод ім. Малишева надав ОСОБА_3 позику в розмір 700 рублів строком на 7 років на будівництво житлового будинку на ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , відведеній рішенням Міськвиконкому від 27.03.1958 за № 150-23.

Також, Першою Харківською державною нотаріальною конторою було видано заборону на будівлю, зведену ОСОБА_3 за рахунок позики, на підставі повідомлення Заводу ім. Малишева від 01.07.1962 за № 446, реєстровий № 25664.

З довідки ДП «Завод ім. В.О. Малишева» від 22.01.2021 за № 019-09/90 щодо зміни назви підприємства за період з 1957 по теперішній час вбачається, що згідно наказу № 31 від 27.02.1957 «Завод транспортного машинобудування» перейменований в «Харківський завод транспортного машинобудування імені В.О. Малишева»; наказом № 156 від 28.04.1978 перейменовано в Виробниче об`єднання «Завод ім. В.О. Малишева»; рішенням Комінтернівської районної Ради народних депутатів від 03.08.1993 за № 214-2 перейменовано в Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева».

Згідно листа ДП «Завод ім. В.О. Малишева» від 22.06.2020 за № 3146/13, підприємство не має інформації щодо підстав звернення про накладення заборони на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , також відсутні дані про наявність заборгованості ОСОБА_3 перед ДП «Завод ім. В.О. Малишева».

Відповідно до ст. 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексуУкраїни встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності розкритий у статті 317 ЦК України. Відповідно до ч. 1 вказаної статті власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною другою цієї статті встановлено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 319 ЦК Українидержава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 392 ЦК Українивласник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 13.02.2018 р. у справі № 910/11266/17: "Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Проте юридично забезпечена можливість здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження власника належним йому майном не може виходити за рамки, встановлені правовими нормами, що регулюють відносини у сфері власності (абзац другий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.05.2005 № 4-рп/2005 у справі про права акціонерів ЗАТ). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права.Отже, на підтвердження наявності у Позивача суб`єктивного права, на захист якого подано позов, останній повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно, тобто право власності..."

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ознаками судових доказів є їх достовірність і достатність. Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування. А достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.).

Враховуючи викладене, суд вважає заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 141, 255, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати заборону на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , накладену Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Заводу транспортного машинобудування ім. Малишева від 01.07.1962 за № 446, запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 5475269 від 13.08.2007.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Відповідач - Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева», , м. Харків, вул. Плеханівська,126.

Третя особа - Перша Харківська міська державна нотаріальна контора, , м. Харків, майдан Конституції,1, Палац Праці, 7 під`їзд, 4 поверх.

Повне судове рішення складено 26 серпня 2021 року.

Суддя: Д. Є. Боговський