Справа № 643/4970/21
Провадження № 2-з/643/64/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021 м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву адвоката Тамазликар Леоніда Йосиповича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом адвоката Тамазликар Леоніда Йосиповича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Поляк Дмитро Васильович, про визнання договору дарування удаваним, переведення прав та обов`язків покупця, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Тамазликар Л.Й., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить: визнати договір дарування 16/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 від 19.01.2021 року (далі Договір), укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляк Д.В., номер запису про право власності/довірчої власності 40173440, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 56211444 від 19.01.2021 - удаваним, визнавши вказаний Договір - договором купівлі-продажу; перевести на ОСОБА_1 права та обов`язки покупця замість ОСОБА_3 за Договором.

Крім того, позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 16/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_3 (далі Домоволодіння).

В обґрунтування заяви зазначено, що позивач є співвласником вказаного вище домоволодіння. Позивачем встановлено, що право власності на 16/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 було відчужено співвласницею ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 шляхом укладення 19.01.2021 договору дарування 16/100 часток житлового будинку, на підставі якого ОСОБА_3 набув право власності на частку ОСОБА_2 . Разом з цим також встановлено, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти, що йде у розріз змісту та поняттю договору дарування. Між тим позивач очікувала від ОСОБА_2 пропозицію щодо викупу частки останньої у праві власності на домоволодіння, шляхом укладання договору купівлі-продажу 16/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 . Проте ОСОБА_2 з метою приховання дійсного змісту правочину здійснила відчуження майна на користь ОСОБА_3 , аби умисно порушити переважне право позивача перед іншими особами на купівлю частки в розмірі 16/100 часток домоволодіння.

Дослідивши отримані матеріали, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України. До них в тому числі відноситься заборона вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69).

В рішенні від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18 висловила висновки щодо застосування норм права, згідно яких співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, в зв`язку з чим відсутні підстави для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність або необґрунтованість заявлених позовних вимог. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав власника, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Вказаний вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Як вбачається з наданих суду доказів, позивач є власником 68/100 частин вказаного вище домоволодіння, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 07.03.2009, копією постанови Харківського апеляційного суду від 25.09.2019.

Згідно договору дарування від 19.01.2021, ОСОБА_2 безоплатно передала 16/100 частин вказаного вище житлового будинку у власність ОСОБА_3 .

До матеріалів позову долучено копію розписки ОСОБА_2 від 19.01.2021, згідно якої вона отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 8000 доларів США. Розрахунок проведений в повному обсязі.

Також до матеріалів позову долучено копію пояснень ОСОБА_3 , згідно яких він передав ОСОБА_2 8000 доларів США в рахунок купівлі 16/100 частин вказаного вище житлового будинку.

Таким чином, з доводів заяви про забезпечення позову, позовної заяви та наданих позивачем документів вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу права власності на 16/100 частин вказаного вище домоволодіння.

Згідно чинного законодавства України та висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18, на даній стадії розгляду справи суд позбавлений можливості надавати по суті оцінку доведеності або обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірної частини домоволодіння на користь інших осіб, які не є учасниками справи, а відтак істотно ускладнити або унеможливити виконання можливого рішення суду, а також ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача, які згідно доводів позовної заяви порушені відповідачем.

За таких обставин суд приходить до висновку, що накладення заборони відчуження спірної частини домоволодіння є необхідним заходом забезпечення позову, який гарантуватиме ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача в разі задоволення позову і одночасно не становитиме надмірний тягар для власника спірної частини домоволодіння, оскільки частка домоволодіння фактично перебуватиме у володінні власника та обмежується лише можливість розпоряджатися нею. Вказаний вид забезпечення позову не впливатиме на матеріальний стан власника частки домоволодіння та не призведе до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування.

Позивач в заяві про забезпечення позову просить накласти арешт на спірну частину домоволодіння.

Вказані вимоги позивача про накладення арешту на вказану вище частину домоволодіння суд вважає такими, що є неспівмірними із заявленими позовними вимогами та будуть перешкоджати відповідачу можливості в цілому реалізувати повноваження власника майна, в зв`язку з чим задовольняє заяву частково та забезпечує позов шляхом накладення заборони відчуження домоволодіння (житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами).

Суд роз`яснює учасникам справи, що вони не позбавлені права в порядку, визначеному ст. 156, 158 ЦПК України, звернутись до суду з заявою про заміну одного заходу забезпечення позову іншим або з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Тамазликар Леоніда Йосиповича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом адвоката Тамазликар Леоніда Йосиповича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Поляк Дмитро Васильович, про визнання договору дарування удаваним, переведення прав та обов`язків покупця задовольнити частково.

Заборонити відчуження 16/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 19.01.2021, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Полякомом Д.В. 19.01.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 17.

В іншій частині заяви - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Крівцов Д.А.