ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/494/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/2371/20 Категорія: 304090000 Суходольський О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справа :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В. О.

За участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідачі - Українське бюро кредитних історій, Акціонерне товариство комерційний банк « ПриватБанк»;

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2021 року, постановлене під головуванням судді Суходольського О.М., в Черкаському районному суді Черкаської області 09.02. 2021 року, у справі за позовомОСОБА_1 до Українського бюро кредитних історій, Акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк» про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и в :

02 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Українського бюро кредитних історій, Акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у вересні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг, звернувся до позивача та підписав заяву б/н від 19 березня 2012 року, за якою отримав кредит у розмірі 25000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Таким чином було укладено кредитний договір № SAMDN28535 від 22.01.2013 року (кредитний договір № 4112 - унікальний номер кредитного договору в УБКІ згідно номеру рахунку, на яких надходять кошти на погашення боргу).

У позовній заяві позивач вказує, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2019 року по вищевказаній справі - у задоволенні позову відмовлено. Постановою Черкаського апеляційного суду від 16 січня 2020 року у справі № 2707/2316/19 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у задоволенні позову відмовлено, з підстав повного погашення заборгованості за договором № б/н від 19.03.2012 року. Крім того, у постанові суду вказано, що також не підлягають стягненню вимоги щодо заборгованості за кредитом, оскільки з наданого представником - позивача розрахунку вбачається, що відповідачем, починаючи з 25 січня 2013 року по 31 липня 2019 року було сплачено на користь позивача грошові кошти в розмірі 27 576 гривень 16 копійок - сума погашення за наданим кредитом. Тобто, відповідачем ОСОБА_1 було витрачено 25000 гривень запозичених коштів, а сплачено 27 576 гривень 16 копійок в погашення за наданим кредитом (тілом кредиту), що свідчить про відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк». Вказана постанова Черкаського апеляційного суду набрала законної сили - 16 січня 2020 року.

Позивач вказує, що станом на 04.10.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» не відобразив інформацію в обліковій системі банку, щодо відсутності заборгованості за кредитним договором № SAMDN28535 від 22.01.2013 року (унікальний номер кредитного договороу в УБКІ №4112), встановлену постановою Черкаського апеляційного суду. Більш того, банк продовжує нараховувати відсотки за прострочення виконання зобов`язання по даному кредитному договору, а тому станом на момент направлення досудової вимоги заборгованість по даному активу складала - 633870,50 грн.

У зв`язку з порушенням своїх немайнових прав, 02.10.2020 року представником ОСОБА_1 було направлено досудову вимогу до АТ КБ «Приватбанк» про усунення вищезазначених порушень. Дана вимога в установленому законом порядку була частково проігнорована. Зокрема, банком було списано заборгованість у розмірі 598810,84 грн., але заборгованість не була списана в повному обсязі, оскільки все ще складає - 35059,66 грн. Беручи до уваги той факт, що станом на сьогодні, заборгованість за кредитним договором за кредитним договором № SAMDN28535 від 22.01.2013 року (кредитний договір № 4112 - унікальний номер кредитного договору в УБКІ, згідно номеру рахунку на яких надходять кошти на погашення боргу) в обліковій системі банку не анульована, то позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, оскільки вважає, що поновлення порушених прав позивача можливе лише в судовому порядку.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що згідно даних з особистого кабінету позивача в АТ КБ «ПриватБанк», у ОСОБА_1 наявна заборгованість перед відповідачем за умовами договору № SAMDN2663 від 21.07.2014 року.

Згідно виписки за даним договором вбачається, що заборгованість складається з наступних необхідних платежів: сплата державного мита, договір № SAMDN8535 - 4 106,57 UAH; сплата штрафу від суми позовної заяви, договір SAMDN8535 - 13012,93 UAH; фіксований штраф, договір SAMDN8535 - 500,00UAH; списання коштів - 500,00 UAH; штраф за прострочення більше 30 днів за № SAMDN8535 - 1182,16 UAH. Тобто, дана угода повністю відображає операції, які пов`язані з кредитним договором № SAMDN8535, який згідно рішення суду є погашеним, а будь-які нараховані штрафні санкції за ним є неправомірними. А тому така заборгованість також підлягає списанню в обліковій системі банку.

Позивач посилається, що звертався до відповідачів із вимогою усунути вказані порушення, однак отримав повідомлення від відповідача Українського бюро кредитних історій, що АТ КБ «Приватбанк» вказав, що інформація щодо кредитних договорів є коректною, а тому позивач позбавлений можливості врегулювати даний спір у позасудовому порядку.

Враховуючи дані обставини, позивач вказує, що порушено права, встановлені законом України «Про захист прав споживачів», звернувся до суду із вказаним позовом та просить суд зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» списати в обліковій системі банку суму заборгованості за кредитним договором № SAMDN8535 від 22.01.2013 року; заборонити АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати відсотки за кредитним договором № SAMDN8535 від 22.01.2013 року; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» списати в обліковій системі банку суму заборгованості за кредитним договором № SAMDN2663 від 21.07.2014 року; заборонити АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати відсотки за кредитним договором № SAMDN2663 від 21.07.2014 року; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» внести зміни до кредитної історії ОСОБА_1 , вилучивши з неї недостовірну інформацію щодо наявності фінансових зобов`язань ОСОБА_1 перед АТКБ «ПриватБанк» за договором № 4112 від 22.01.2013 року.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Українського бюро кредитних історій, акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначається, що позивач не погоджується із оскаржуваним рішенням, вважає його таким, що постановлено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі скаржник посилається, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 178 ЦПК України щодо надсилання відзиву, а також суд першої інстанції в порушення принципу змагальності та положень ст. 14 ЦПК України не повідомив позивача та його представника про надходження на адресу суду відзиву представника банку.

В апеляційній скарзі зазначається, що під час розгляду справи № 707/2316/19 було встановлено, що в матеріалах справи наявна довідка банку про те, що у ОСОБА_1 немає заборгованості по кредитному договору за номером № CSXRFM22231027 від 19 березня 2012 року. Тому, переконання скаржника, із встановлених обставин даної справи можна стверджувати, що судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи не ототожнюється кредитний договір, що був укладений на підставі заяви б/н від 19 березня 2012 року та кредитний договір № CSXRFM22231027. Судом лише зазначено, що матеріали справи містять довідку про відсутність заборгованості за певним кредитним договором від № CSXRFM22231027.

Скаржник вказує в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що кредитний договір б/н від 19 березня 2012 року та кредитний договір № CSXRFM22231027 це один і той же договір. Він звертає увагу, що поведінка банку була неправомірною та є порушенням принципу «естопель», який є проявом загального принципу недопустимості зловживання правом. Сторона, яка вчиняє дії або робить заяви у спорі, що суперечать такій позиції, яку вона займала раніше, не повинна отримати перевагу від своєї непослідовності.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити,

зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» списати в обліковій системі банку суму заборгованості за кредитним договором № SAMDN8535від 22.01.2013 року.

Заборонити АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати відсотки за кредитним договором № SAMDN8535 від 22.01.2013 року.

Зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» списати в обліковій системі банку суму заборгованості за кредитним договором № SAMDN2663 від 21.07.2014 року.

Заборонити АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати відсотки за кредитним договором № SAMDN2663 від 21.07.2014 року.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» внести зміни до кредитної історії ОСОБА_1 , вилучивши з неї недостовірну інформацію щодо наявності фінансових зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за договором № 4112 від 22.01.2013 року.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа судом першої інстанції розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторони про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення, але в судове засідання не з?явилися, заяв та клопотань про перенесення розгляду справи від них до суду не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог про захист прав споживачів, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог позивачем.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що надані позивачем докази, не знайшли підтвердження, що кредитний договір № SAMDN8535 від 22.01.2013 року та кредитний договір № SAMDN2663 від 21.07.2014 року є взаємопов`язаними з договором від 19.02.2012 року (№ CSXRFM22231027).

Судом встановлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20.11.2019 року та постановою Черкаського апеляційного суду від 16.01.2020 року, встановлені обставини відносно відсутності заборгованості за кредитним договором від 19.03.2012 року. Даними рішеннями судів, на які вказує позивач, не було встановлено відсутність заборгованості за кредитним договором № SAMDN8535 від 22.01.2013 року та кредитним договором № SAMDN2663 від 21.07.2014 року, та дані кредитні договори взагалі не були предметом розгляду, а тому суд не вбачає порушення відповідачами вимог закону та законних інтересів позивача, щодо не списання заборгованості за кредитним договором № SAMDN8535 від 22.01.2013 року та кредитним договором № SAMDN2663 від 21.07.2014 року. Районний суд вказав, що позивач та його представник не надав належних та допустимих доказів порушення відповідачами його законних прав та інтересів, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.03. 2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було підписано заяву № б/у від 19.03. 2012 року, згідно з умовами якої ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 25000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ» Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/у від 19.03. 2012 року - відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 16.01.2020 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20.11.2019 року змінено, та у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовлено, з підстав повного погашення заборгованості за кредитним договором від 19.03.2012 року (кредитний договір № CSXRFM22231027). Рішення суду набрало законної сили 16.01.2020 року ( а. с. 17 - 22).

Позивачем ОСОБА_1 в підтвердження своїх вимог суду, як доказ надана копія досудової вимоги від 02.10.2020 року, в якій він просив вилучити з кредитної історії ОСОБА_1 інформацію щодо наявності заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.03.2012 року (в системі обліку банку договір № SAMDN8535 від 22.01.2013 року та/або за № НОМЕР_1 за номером рахунку) ( а. с. 23 -24).

Дані щодо звернення позивача ОСОБА_1 із досудовою вимогою до відповідачів щодо списання заборгованості за кредитним договором № SAMDN2663 від 21.07.2014 року, який є також предметом позову, відсутні в матеріалах справи.

Листом ТОВ «Українське бюро кредитних історій» від 13.10.2020 року № 1942 відмовлено позивачу ОСОБА_2 у вилученні інформації із кредитної історії позивача, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» на запит ТОВ «Українське бюро кредитних історій» підтвердив інформацію, що позивач є клієнтом їх банку, та надав згоду на передання даних до бюро та надав відповідь, що інформація, передана за даним договором коректна, і виправленню не підлягає, за деталями по кредитному договору рекомендовано звертатися до кредитора безпосередньо.

Крім того, у даному листі ТОВ «Українське бюро кредитних історій» від 13.10.2020 року № 1942 вказується, що при наявності судового рішення, в якому суд зобов`яже Бюро надати інформацію за вказаним договором, ця інформація буде видалена з кредитної історії (а. с. 26).

Із матеріалів справи вбачається, що згідно даних Українського бюро кредитних історій станом на 02.11.2020 року, поточна заборгованість позивача ОСОБА_1 , зокрема, за договором № 4112 від 22.01.2013 року становить 35059,66 грн. Крім того, вказано що договір (РВ.UAH.ХХЗRBW.10343900) від 19.03.2012 року, зі строком дії до 19.03.2011 закрито 18.03.2013 ( а. с. 30 - 43).

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов?язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У статті 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» закріплено, зокрема, що: бюро кредитних історій (далі - Бюро) - юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію;

ведення кредитної історії - діяльність Бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію;

кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону;

користувач Бюро (далі - Користувач) - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до Договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію;

Договір - правочин, сторонами якого є користувач і бюро, і предметом якого є врегулювання питань надання та отримання інформації, що складає кредитну історію.

Положення Бюро - правила формування і ведення кредитних історій, які затверджуються виконавчим органом Бюро та погоджуються Уповноваженим органом.

Кредитний звіт - сукупність інформації про суб`єкта кредитної історії, яка є повним або частковим відображенням його кредитної історії.

Кредитний правочин - правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування або купівлі-продажу майна з відстроченням платежу).

У частині першій статті 4 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» визначено, зокрема, що принципами формування та доступу до інформації, яка складає кредитну історію, є: забезпечення конституційних прав і свобод суб`єктів кредитних історій; адекватність обсягів інформації цілям, для яких вони збираються;

значимість, всебічність, об`єктивність, повнота і достовірність інформації; регулярність та безперервність надходження інформації; цільове використання інформації; строковість зберігання інформації; конфіденційність інформації та її захист; збір і надання інформації, що складає кредитну історію, виключно за згодою суб`єкта цієї кредитної історії; незалежність Бюро.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» передбачено, зокрема, що джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються користувачем до бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» бюро вилучає з кредитної історії всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього.

Згідно пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом відповідно частини другої статті 12 ЦПК України.

Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно даних відповіді ТОВ «Українське бюро кредитних історій» від 13.10.2020 року № 1942, яка була надана на звернення позивача, бюро було зроблено запит користувачу ПАТ «ПриватБанк» з метою підтвердження наявності згоди позивача на збір, зберігання, використання та поширення інформації через бюро. ПАТ «ПриватБанк» підтвердив інформацію, що позивач по справі є клієнтом їх банку, а також те, що він надав згоду на передання даних до бюро.

У відповіді також вказано, що коригування за договором проведено не було, оскільки на їх запит ПАТ «ПриватБанк» була надана відповідь, що інформація передана за даним договором коректна, і виправленню не підлягає.( а. с. 26).

ТОВ «Українське бюро кредитних історій» повідомило позивача про те, що факт неотримання банком згоди позивача на збір, зберігання, використання та поширення через бюро інформації щодо нього не підтверджено, а тому правові підстави для задоволення його вимог про вилучення інформації з кредитної історії відсутні.

Також слід відмітити, що ТОВ «Українське бюро кредитних історій» не отримує та не зберігає згоду позичальників на збір, зберігання, використання та поширення через бюро інформації щодо них. Така згода надається банку-кредитору при укладенні кредитного правочину, є однією з умов і невід`ємною частиною кредитного правочину та зберігається банком у кредитній справі позичальника.

Банки, які передають інформацію про кредитні правочини, відповідають за наявність письмової згоди на збір, зберігання, використання та поширення через відповідача інформації щодо нього та зберігають оригінал даної згоди.

ТОВ «Українське бюро кредитних історій» отримує інформацію про позичальників від банків, страхових компаній, лізингових компаній, кредитних спілок та інших фінансових інститутів. Інформація передається на добровільній основі і лише за наявності письмової згоди позичальника відповідно до Закону України «Про захист персональних даних», при цьому, така згода не передбачає зазначення, до якого саме органу, установи дана інформація може бути поширена.

У даній справі спірні відносини виникли між позивачем та бюро щодо внесення змін до кредитної історії позивача шляхом вилучення із неї недостовірної інформації про наявність кредитної заборгованості, законності внесення бюро такої інформації (запису) до кредитної історії та зобов`язання бюро виключити недостовірну, на думку позивача, інформацію (запис) з кредитної історії щодо наявної кредитної заборгованості.

В межах заявленого позову встановленню підлягає, яка саме інформація (зокрема, про який правочин та заборгованість), та коли були передана банком бюро для формування кредитної історії; надання суб`єктом кредитної історії (позивачем) письмової згоди на збір, зберігання, використання та поширення через бюро інформації про нього.

Апеляційний суд вважає, що звертаючись із даними вимогами до суду з позовом до ТОВ «Українське бюро кредитних історій», відповідач не відновить імовірно порушеного права позивача, оскільки ТОВ «Українське бюро кредитних історій» лише зберігає інформацію щодо клієнтів банків та інших фінансових установ, в той час, як за правомірність та законність передання такої інформації до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» відповідає банк або інша фінансова установа, яка передає цю інформацію.

Стосовно доводів апеляційної скарги про недотримання судом першої інстанції вимог ст. 178 ЦПК України, та прийняття відзиву від представника банку, який не був надісланий ні позивачу ні його представнику, в чому скаржник вбачає порушення судом норм процесуального права, то колегія суддів апеляційного суду вважає доводи скаржника необґрунтованими, виходячи з наступного.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 06 листопада 2020 року відкрито провадження у даній справі. Встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, разом із доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем ( а. с. 52).

Із матеріалів справи вбачається, що представником банку Назаренком С.М. подано заяву від 01.12. 2020 року Вх. № 14829, в якій представник банку просить відкласти судовий розгляд даної цивільної справи та поновити строк на подачу відзиву, оскільки ними не отримано копії позовної заяви з додатками та можливістю надати відзив у відповідності до вимог ст. 43, 240 ЦПК України ( а. с. 59 -60).

Посилання скаржника, що надісланий банком відзив з порушенням вимог чинного законодавства, а суд не надіслав позивачу відзив, не спростовують висновків суду та не впливають на докази, які не дають підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та позовних вимог позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду із прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовуОСОБА_1 до Українського бюро кредитних історій, АТ КБ « ПриватБанк» про захист прав споживачів, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення згідно доводів апеляційної скарги , так як доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2021 року у справі за позовомОСОБА_1 до Українського бюро кредитних історій, Акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк» про захист прав споживачів - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 16.04. 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

В.О. Єльцов