Провадження № 2-к/761/23/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Пономаренко Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про одержання утримання на підставі Конвенції про стягнення аліментів за кордоном від 20 червня 1956 року стосовно рішення Вищого суду у м. Белград по справі №6П2 7/16, -

в с т а н о в и в :

Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) 20.07.2021 за №31-м-ін/в-31/21 до Шевченківського районного суду м. Києва направлено заяву стосовно надання дозволу на примусове виконання рішення Вищого суду у м. Белград по справі №6П2 7/16, що надійшла від ОСОБА_1 про одержання утримання на підставі Конвенції про стягнення аліментів за кордоном від 20 червня 1956 року.

Вказана заява з додатками отримані судом 28.07.2021 та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 28.07.2021 розподілено для розгляду судді Пономаренко Н.В.

Вивчивши матеріази заяви, суд приходить до наступних висновків.

Згідно статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних справах у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Главою 1 розділу ІХ ЦПК України врегульований порядок визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню.

Так, ст.462 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Крім того, згідно частини першої статті 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Частиною 1 чт.465 ЦПК України визначено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Статтею 466 ЦПК України передбачені вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження;ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; мотиви подання клопотання (ч.1 ст.466 ЦПК України).

До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.2 ст.466 ЦПК України).

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України (ч.3 ст.466 ЦПК України).

Однак, всупереч ч.3 ст. 466 ЦПК України, до вказаної заяви не додано засвідченої в установленому порядку копії рішення іноземного суду, адже до заяви долучений лише переклад резолютивної частини рішення суду, а до перекладу долучено лише фотокопію першого аркушу рішення, який не містить його резолютивної частини і взагалі не засвідчений.

Крім того, до заяви не додано в повному обсязі засвідчені відповідно до законодавства переклад всіх долучених до заяви документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Також, як вбачається із наданих суду матеріалів, надана заява взагалі не містить будь-яких вимог з приводу визнання та примусового виконання рішення Вищого суду у м. Белград по справі №6П2 7/16, і всупереч вимогам ч.1 ст. 466 ЦПК України, в заяві не наведено жодного мотиву її подання.

Разом із тим, безпосередньо в заяві її ініціатором зазначено, що ця заява про одержання утримання подається на підставі Конвенції про стягнення аліментів за кордоном 1956 року.

Законом України «Про приєднання України до Конвенції про стягнення аліментів за кордоном» від 20.07.2006 передбачено відповідно до статті 2 Конвенції, виконання в Україні функцій Органу, що приймає та передає документи, покладено на Міністерство юстиції України.

З метою забезпечення впорядкування застосування в Україні цієї Конвенції, наказом Міністерства юстиції України від 29.123.2006 №121/5 затверджена Інструкція про виконання в Україні Конвенції про стягнення аліментів за кордоном, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.12.2006 за №1390/13264.

Вказана Інструкція, регулює, зокрема, порядок опрацювання заяв, що надходять від іноземних заявників, про стягнення аліментів та про визнання і виконання рішення іноземного суду про стягнення аліментів з осіб, які проживають в Україні.

При цьому, в п. 15 Інструкції зазначено, що клопотання про визнання і виконання рішення іноземного суду про стягнення аліментів з відповідача (боржника), який проживає в Україні, оформлюється позивачем (стягувачем) або уповноваженою ним особою у письмовій формі та з урахуванням статті 394 Цивільного процесуального кодексу України ( редакція на час затвердження Інструкції, а наразі ст.466 ЦПК України) і повинно містити: а) повне ім`я позивача, дату народження, громадянство, місце проживання (перебування) або місцезнаходження, місце роботи, а також ім`я й адресу законного представника позивача, а у відповідних випадках - повне ім`я і дату народження особи, на утримання якої стягуються аліменти; б) повне ім`я відповідача, дату народження, громадянство та, наскільки це відомо позивачеві, його адреси протягом останніх п`яти років, і рід занять, його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; в) мотиви подання клопотання, а також будь-яку іншу інформацію, зокрема про фінансовий та сімейний стан позивача й відповідача.

До клопотання додаються такі документи: а) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається заява; б) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); в) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи; г) документ, що визначає, у якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); ґ)документ,що посвідчує повноваження представника позивача

(якщо заява подається представником); д) фотокартка позивача та, по можливості, фотокартка відповідача; е) довіреність на уповноваження Міністерства юстиції України представляти інтереси стягувача у справі про стягнення аліментів. Разом із заявою надсилається засвідчений переклад усіх матеріалів на українську мову.

Однак, всупереч наведеним вимогам, матеріали клопотання не містять мотиви подання клопотання, а також до клопотання не долучені: засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається заява, оскільки долучений переклад резолютивної частини рішення суду, а до перекладу долучено лише фотокопію першого аркушу рішення, який не містить його резолютивної частини і взагалі не засвідчений; фотокартка позивача та, по можливості, фотокартка відповідача.

В пункті 17 Інструкції зазначено, що Міністерство юстиції здійснює перевірку оформлення документів, зазначених у пунктах 14-15 цієї Інструкції, у відповідності до вимог Конвенції та законодавства України. У разі необхідності запитує додаткову інформацію з метою належного оформлення цих документів.

В свою чергу п.18 Інструкції передбачає, що питання про стягнення аліментів або про визнання і виконання рішення про стягнення аліментів на користь особи, що проживає за кордоном, в Україні вирішується з урахуванням Цивільного процесуального кодексу України та Закону України "Про міжнародне приватне право".

У разі, якщо у відносинах між Україною та відповідною Договірною Стороною діє міжнародний договір, що містить спеціальні норми міжнародного приватного права (колізійні норми) або процесуальні норми, застосовуються норми такого міжнародного договору України.

Згідно п. 19 Інструкції копія рішення чи ухвали суду України, постановленого за результатами розгляду заяв, що надійшли на підставі Конвенції, надсилається на адресу Міністерства юстиції України для повідомлення Органу, що передає, Договірної Сторони або заінтересованої особи (позивача або його уповноваженого представника).

Відповідно до ч. 4 ст. 466 ЦПК України суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Із урахуванням вище викладеного, встановивши, що клопотання подане без додержання вимог ст. 466 ЦПК України та вищенаведеної Інструкції, - наявні правові підстави для залишення його без розгляду та повернення разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.258, 259, 260, 353, 354, 462-469 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

заяву ОСОБА_1 про одержання утримання на підставі Конвенції про стягнення аліментів за кордоном від 20 червня 1956 року стосовно рішення Вищого суду у м. Белград по справі №6П2 7/16 - залишити без розгляду та повернути заявнику.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: