Справа № 127/6707/20
Провадження № 22-ц/801/1538/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2021 рокуСправа № 127/6707/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ головуючого: Міхасішина І.В.

суддів: Медвецького С.К., Стадника І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справ в м. Вінниця цивільну справу №127/6707/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири

за апеляційної скарги ОСОБА_3 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року, повний текст якого складено 08 жовтня 2020 року, ухвалене в складі судді Волошина С.В.

встановив:

В березні 2020 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири.

Позов мотивований тим, що позивачу на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 . Власниками решти 2/3 часток квартири є члени сім`ї позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (треті особи у справі). Відповідач ОСОБА_2 проживає в квартирі, що знаходиться поверхом вище квартири позивача, та спільно з відповідачем ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 . 05.11.2019 року відбулося затоплення квартири позивача гарячою водою з вини відповідачів, які набираючи гарячу воду у ванну, забули її вимкнути. 29.01.2020 року відбулося ще одне затоплення квартири позивача водою з вини відповідачів, які не прослідкували за тим, що під час роботи пральної машини зливний шланг випав з ванни. За фактами затоплення квартири позивача було складено акти комісією представників ОСББ «Станіславського-23». Затоплення призвели до пошкодження стін, підлоги (паркету), стелі, дверей, плитки у ванні, плафонів в квартирі позивача. Відповідачі відмовляються добровільно відшкодувати завдану позивачу шкоду попри неодноразові її звернення, тому позивач змушена звернутися до суду з позовом про відшкодування вартості відновлюваного ремонту. Крім того, в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачів 2000 гривень моральної шкоди, завдання якої мотивує тим, що внаслідок пошкодження її майна діями позивачів та їх небажання усунути наслідки затоплення позивач пережила душевні страждання, стан її здоров`я погіршився.

28.07.2020 року представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог та висновок спеціаліста від 25.06.2020 року щодо розміру майнової шкоди, завданої квартирі позивача внаслідок залиття, та вартості відновлюваного ремонту квартири.

Ухвалою суду від 29.07.2020 року заяву про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду, в якій позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь вартість відновлюваного ремонту (з елементами заміщення), який є необхідним для відновлення пошкоджених зіпсованих елементів оздоблення приміщень: коридору №1, вбиральні №2, ванної кімнати №3, кухні №4 та житлової кімнати №7 квартири АДРЕСА_1 в сумі 32 638,26 гривень.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану залиттям квартири АДРЕСА_1 , в сумі 32 638,26 гривень.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану залиттям квартири АДРЕСА_1 , в розмірі 2000 гривень.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 840,80 гривень судового збору.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 000 гривень витрат на проведення будівельно-технічного дослідження з визначення розміру матеріального збитку, спричиненого залиттям квартири.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2021 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, таким, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, неправильною оцінкою наданих доказів, а також з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

01 липня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду від ОСОБА_8 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дійшла висновку, що скарги слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (по 1/3 частці кожному) (а.с.12).

Згідно акту №75 про наслідки залиття житлового/нежитлового приміщення, складеного 05.11.2019 року комісією в складі: голови ОСББ «Станіславського-23», ОСОБА_9 , заступника голови ОСББ «Станіславського-23» Шевчук В.В., бухгалтера ОСОБА_10 під час обстеження квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , встановлено, що 05.11.2019 року о 02.00 год. ночі в квартирі АДРЕСА_4 набирали ванну і забули вимкнути воду, внаслідок чого сталося залиття квартири АДРЕСА_3 , під час якого в квартирі пошкоджено стіни (потьоки в кімнаті, ванній, кухні, санвузлі), стеля на кухні (потьоки), підлога (здувся паркет в кімнаті, коридорі), двері (набрякли у ванній, кухні), плитка у ванній кімнаті, килим на стіні та плафони набрали води. Причиною залиття квартири АДРЕСА_3 зазначено неуважне відношення до користування кранами в ванній кімнаті (а.с.13-14).

Згідно акту №5 про наслідки залиття житлового/нежитлового приміщення, складеного 29.01.2020 року комісією в складі: голови ОСББ «Станіславського-23», ОСОБА_9 , заступника голови ОСББ «Станіславського-23» Шевчук В.В., бухгалтера ОСОБА_10 під час обстеження квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , встановлено, що 29.01.2020 року о 04.30 год. ночі в квартирі АДРЕСА_4 під час роботи пральної машини зливний шланг впав на підлогу, внаслідок чого сталося залиття квартири АДРЕСА_3 , в наслідок якого постраждали стіни (потьоки в кімнаті, ванній, кухні, санвузлі), стеля на кухні (потьоки), підлога (здувся паркет в кімнаті, коридорі, кухні), двері (набрякли у ванній, кухні), плитка у ванній кімнаті, килим на стіні та диван і кімнаті набрали води. Причиною залиття квартири АДРЕСА_3 зазначено недбале поводження з пральною машиною (а.с.15-16).

Вищевикладені обставини також підтверджуються фотоілюстраціями, наявними в матеріалах справи (а.с.26-31).

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №215026212 від 06.07.2020 року власниками квартири АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.70-71).

Судом першої інстанції вірно встановлено ту обставину, що залиття квартири позивача відбулось з квартири відповідачів.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом.

Згідно ст. 177 ЖК України, громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно - технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені ЦК України (ст. 151 ч.2 ЖК України).

Згідно ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Апеляційний суд погоджується з тим, що під час розгляду справи в суді першої інстанції знайшли своє підтвердження факти залиття квартири, а саме, що залиття квартири відбулось внаслідок недбалого відношення відповідачів до користування кранами у ванній кімнаті та недбалого поводження з пральною машиною, тому суд прийшов до правильного висновку, що обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної майну позивача слід покласти саме на відповідачів.

За висновком спеціаліста, здійсненого ПП «Поділля» 25.06.2020 року, розмір майнової шкоди, що була заподіяна з боку власників квартири АДРЕСА_2 через залиття квартирі АДРЕСА_1 , становить 17 951,04 грн.; вартість відновлюваного ремонту (з елементами заміщення), який є необхідним для відновлення пошкоджених зіпсованих елементів оздоблення приміщень: коридору №1, вбиральні №2, ванної кімнати №3, кухні №4 та житлової кімнати №7 квартири АДРЕСА_1 з урахуванням вартості матеріалів складає 32 638,26 гривень (а.с.90-113).

Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, встановивши, що позивач довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачами.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд, оскільки ОСОБА_3 не спростовано належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача. Відповідачем не надано на спростування доводів позивача доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Колегія суддів також погоджується з визначеним розміром моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню з огляду на таке.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Як свідчить тлумачення статті 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відтак, з урахуванням глибини та тривалості моральних страждань позивача, суд першої інстанції визначив розумний і справедливий розміром відшкодування моральної шкоди, який забезпечить баланс між порушеним правом позивача та інтересами відповідачів, розмір, про який просить позивач, а саме 2 000 грн.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки стороною позивача доведено обставини, на які вона посилається у позовній заяві щодо відшкодування майнової шкоди, а стороною відповідача вони не спростовані.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно застосував норми матеріального права під час розгляду справи є безпідставними та фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року(далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, апеляційний суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області 07 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: С.К. Медвецький

І.М. Стадник