Справа № 135/1602/20
Провадження № 2/135/88/21
13.04.2021 Ладижинський міський суд Вінницької області
в складі: судді Корнієнка О.М.,
з участю секретаря судових засідань Міронової Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В позовній заяві зазначила, що вона є власником 23/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрована ОСОБА_2 , яка була дружиною її сина. Однак шлюб між ними було розірвано 12.12.2018. Двоє дітей відповідача ОСОБА_2 теж не проживають у будинку, а залишились із матір`ю. Відповідач у даному будинку не проживає з 2018 року, відносини з нею та з її сином вона не підтримує, нинішнє місце її проживання їй не відоме. Реєстрація ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 обмежує її в правах як власника нерухомості в частині користування та розпорядження майном. Тому, вона звернулась в суд та просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав до суду заяву згідно якої просив розглянути справу без його участі та участі позивача. Позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про розгляд справи в суді шляхом направлення повісток за зареєстрованим місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 .
Враховуючи викладене, а також положення ч. 11 ст. 128 ЦПК України суд вважає, що відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 41Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Згідно із ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян.
Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового Кодексу України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 23/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 11.09.2008 державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області Вернюк Т.М. та копією технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 від 18.09.2008. В житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 , що підтверджується відповіддю на запит суду відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади Ладижинської міської ради №23-17-670 від 31.12.2020 та копією з домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у буд. АДРЕСА_1 .
Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно видно, що у вказаних реєстрах ОСОБА_2 не значиться співвласником будинку АДРЕСА_1 . Частка в 77/100 будинку належить іншій особі ОСОБА_4 .
З письмових пояснень свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , вбачається, що вони є сусідами та проживають по сусідству з ОСОБА_1 , знають, що ОСОБА_2 уже більше двох років, як розлучилась із своїм чоловіком ОСОБА_7 , не проживає в будинку АДРЕСА_1 .
З письмових пояснень свідка ОСОБА_7 вбачається, що його колишня дружина ОСОБА_2 , яка проживала в будинку його матері ОСОБА_1 , в буд. АДРЕСА_1 , протягом двох з половиною років не проживає за даною адресою, де саме вона на даний час проживає йому не відомо.
За змістом ст. 16 ЦК України особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Тому суд вважає, що ОСОБА_1 , як користувач майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування майном шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11.
Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є наймачем житлового приміщення в належному ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності будинку. Договір найму жилого приміщення у вказаному будинку між сторонами не укладався. Відповідач була членом сім`ї користувача квартири, про що зазначає позивач, однак вона втратила право користування цим житлом, так як була відсутня без поважних причин у будинку понад один рік. А тому вона не має права користування житловим приміщенням у даному будинку.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 будучи зареєстрованою в належній позивачу частині будинку, тривалий час не проживає в ньому, а тому обмежує право позивача на користування даним будинком. При цьому судом не встановлено жодних поважних причин, які б перешкоджали відповідачу користуватись будинком.
Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись України, ст.ст. 16, ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 12, 81, 89, 280-282 ЦПК суд
Позов задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області.

Суддя