Провадження № 2/512/141/21
"20" квітня 2021 р. смт. Саврань
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Брюховецького О.Ю.,

за участю секретаря - Шаповал Н.Г.,

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за позовною заявою адвоката Остапишеної Людмили Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2021 представник позивачки адвокат Остапишена Л.С., яка діє в інтересах позивачки ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , про збільшення розміру аліментів на утримання дітей.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на утриманні позивачки знаходяться двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до рішення Савранського районного суду Одеської області від 05.06.2018 з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 750 гривень на кожну дитину. Визначений розмір аліментів, з урахуванням зростання вартості споживчих товарів і послуг, інфляції на сьогоднішній день не є достатнім розміром для належного утримання дітей та задоволення їх потреб на рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідач не має на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних членів родини, що заважало б йому сплачувати аліменти на дітей в достатньому розмірі. У зв`язку з цим позивачка просила суд збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей та визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 1500 гривень на кожну дитину щомісяця з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Крім того позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень.

Представник позивачки адвокат Остапишена Л.С. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки, на позовних вимогах наполягала.

Відповідач в судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву частково визнав позовні вимоги у розмірі 2200 гривень на двох дітей та зазначив, що має значне хронічне (періодичне) неврологічне захворювання, що позбавляє його можливості офіційно влаштуватись на постійну роботу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення відповідача, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Суд встановив, що на утриманні позивачки знаходяться двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підтвердження цього, позивачкою додано довідку Савранської селищної ради Одеської області від 16.02.2021 №443. (а.с. 7).

Батьком дітей є ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 9,10).

Відповідно до рішення Савранського районного суду Одеської області від 05.06.2018 з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 750 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття (а.с.14-15).

Згідно з частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Стаття 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відтак, обов`язок утримувати дітей - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, що виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Дані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти.

Частинами 2, 3 статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України.

У відповідності до пункту 15 частини 3 статті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров?я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з частиною 1 статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це є вартісна величина набору продуктів харчування та мінімального набору непродовольчих товарів, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я та мінімальна вартість послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

З огляду на положення статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; де 50 % із вказаної суми з 01 січня 2021 року становить 1 197,5 грн. на місяць, мінімальна сума аліментів не може бути меншою від вказаної.

Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до частини 2 статті 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18.

Суд констатує, що відповідач має обов`язок по утриманню своїх неповнолітніх дітей.

У судовому засіданні відповідач зазначив, що визнає свій обов`язок по утриманню своїх дітей, працює неофіційно, проте має значне хронічне (періодичне) неврологічне захворювання та потребує операції.

На підтвердження вказаного захворювання відповідач надав суду медичні документи, з яких вбачається, що у нього наявний діагноз "остеохондроз". При цьому необхідність проведення операції вказані документи не містять.

При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог частини 1 статті 182 СК України, врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дітей, які є здоровими; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є молодим працездатним чоловіком. При цьому незадовільний стан здоров`я, які б вказували на непрацездатність останнього, вищевказані медичні документи не доводять. Доказів про наявність на утриманні відповідача інших дітей та непрацездатних осіб суду не надано. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своїх неповнолітніх дітей.

При цьому суд бере до уваги позицію відповідача, який в межах розгляду даної справи частково визнав позов в частині зміни розміру аліментів в сумі 2 200,00 грн на обох дітей.

Згідно із частиною 1, 4 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У відповідності зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до частин 5, 6 статті 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

З огляду на вказане, зважаючи на положення статей 182, 184 СК України, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку, виходячи із засад розумності, добросовісності та справедливості, суд вважає необхідним заявлені позовні вимоги задовольнити частково та збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно, починаючи з 16.02.2021 року до досягнення дітьми повноліття

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.

За змістом частини першої та пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати за надання правничої допомоги адвокатом в сумі 2000,00 грн.

В підтвердження обґрунтованості розміру суми гонорару за надану правничу допомогу адвокатом Остапишеною Л.С. до суду надано:

- Угоду про надання про надання правової допомоги від 15.02.2021 (а.с. 13).

- Ордер серії ОД №483645 від 15.02.2021 (а.с. 12).

- Квитанцію до прибуткового касового ордеру №51 від 15.02.2021 на суму 2000,00 гривень (а.с. 11).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №51 від 15.02.2021 вказаний рахунок було сплачено ОСОБА_2 у повному обсязі.

За змістом частин 1, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи положення статей 137 та 141 ЦПК України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідні для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_2 у позовній заяві поставлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь витрат за надання правничої допомоги адвокатом в сумі 2 000,00 грн.

Докази понесених судових витрат на правничу допомогу подано позивачем у строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Надані представником позивача документи приймаються судом як належні та допустимі в підтвердження наявності витрат на правову допомогу.

Водночас відповідач в судовому засіданні заперечував проти стягнення з нього витрат на правову допомогу, оскільки на підтвердження останніх позивачкою та її представником не додану розрахунку витрат на правничу допомогу.

Стосовно цих доводів відповідача суд зазначає наступне.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, стаття 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 ЦК України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини 5 статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Суд встановив, що відповідно до угоди про надання правової допомоги від 15 лютого 2021 року передбачено порядок оплати за надані послуги, а саме зазначено, що компенсація витрат, пов`язаних із виконанням цієї угоди врегульовано додатковою угодою.

На виконання цієї угоди ОСОБА_2 було сплачено адвокату Остапишеній Л.С. 2 000,00 грн відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №51 від 15.02.2021.

Посилання відповідача на відсутність розрахунку витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, оскільки угодою про надання правової допомоги від 15 лютого 2021 року передбачено порядок оплати за надані послуги, згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру визначена фіксована сума, а зміст наданих послуг розкрито в угоді про надання правової допомоги (представництво інтересів позивача в суді).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 712/1720/19.

Отже, у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен.

Суд з огляду на умови угоди про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу підтверджені матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини 3 статті 137 ЦПК України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Водночас, суд, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 810/2760/17, вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне зазначити, що приписи ЦПК України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, будь-яких клопотань щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг і часом на виконання робіт (надання послуг) відповідачем подано не було.

Разом з тим, з квитанції до прибуткового касового ордеру №51 від 15.02.2021 вбачається сплата коштів на представництво інтересів позивача на суму 2 000,00 гривень.

Водночас, з матеріалів справи встановлено, що ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області Брюховецького О.Ю. від 22 лютого 2021 року вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи незначну складність справи.

За таких обставин, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що заявлена стороною позивача до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн, не є співмірною із складністю справи, характером, обсягом і часом, витраченими адвокатом на надання послуг, ціною позову та пропорційністю витрат до предмету спору, у зв`язку із чим, з урахуванням принципу розумності та справедливості, критерію реальності адвокатських витрат - з відповідача на користь позивача суд вважає за необхідне стягнути такі витрати в меншій, ніж заявлено, сумі, а саме в розмірі 1 000 грн 00 коп.

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, у порядку статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовної вимоги позивачки, яка звільнена від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 726, 40 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 78, 81, 133, 137, 141, 206, 258, 259, 263, 265, 268, ЦПК України, статтями 141, 150, 155, 180-184, 191-193, 206 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Остапишеної Людмили Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей - задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) - на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно, починаючи з 16.02.2021 до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) - на користь держави судовий збір в сумі 726, 40 грн (сімсот двадцять шість гривень сорок копійок) на розрахунковий рахунок №UА0026001, КЕКД 22030106, отримувач - ГУК у м.Києві /м.Київ/, банк отримувач Казначейство України (ЕАП), ЄДРПОУ - 37993783.

Виконавчий лист від 05.06.18 виданий Савранським районним судом Одеської області 07.05.19 по цивільній справі 512/211/18 провадження 2/512/209/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей, - повернути Савранському районному суду Одеської області, після набрання вказаним рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) - на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 1 000 (тисячі) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи через Савранський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2021 року.

Суддя: О.Ю. Брюховецький