Справа №2-84/1998
Провадження №2-в/521/9/21
УХВАЛА

про розгляд заяви про відновлення втраченого судового провадження

та скасування заходів забезпечення позову

09 червня 2021 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя Плавич І.В.,

секретар судового засідання Дукіна Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження та скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення та визнання ордера недійсним,

УСТАНОВИВ:

Через канцелярію суду в порядку ст. 14, п. 15.2 Перехідних положень ЦПК України надійшли матеріали представника заяви ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження та скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення та визнання ордера недійсним.

В обґрунтування поданої заяви представник ОСОБА_1 вказувала, що в провадженні Іллічівського районного суду міста Одеси знаходилась на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення та визнання ордера недійсним. Ухвалою суду у даній справі у порядку забезпечення позову було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 25 березня 1998 року провадження у вищевказаній справі було завершено.

Утім, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після чого із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулась його дружина ОСОБА_1 . Так, у процесі підготовки відповідних нотаріальних документів ОСОБА_1 стало відомо про обтяження квартири АДРЕСА_1 .

Раніше ОСОБА_1 уже зверталась до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на майно.

Однак, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову було повернуто без розгляду.

У процесі розгляду вищевказаної заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову стало відомо, що цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення та визнання ордера недійсним була знищена за строками зберігання, в архіві зберіглась лише ухвала від 25 березня 1998 року про завершення провадження у справі.

У зв`язку із викладеним, представник ОСОБА_1 звернулась із заявою про відновлення втраченого судового провадження у частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення та визнання ордера недійсним та скасування заходів забезпечення позову у вигляді вказаного арешту.

Заперечень з приводу заяви про відновлення втраченого судового провадження та скасування заходів забезпечення позову не надходило.

Ураховуючи вищевикладене, у силу ст. 490 ЦПК України суд вбачає обґрунтованим вирішити питання про відновлення втраченого судового провадження у частині постановлення ухвали про забезпечення позову від 24 жовтня 1996 року у вказаній цивільній справі. Водночас, ніяких відомостей, що б свідчили про скасування даного арешту судом не виявлено.

Під час розгляду поданої заяви судом установлено, що дійсно ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_3 .

Указане підтверджено матеріалами справи та ніким не оспорювалось.

Проте, з огляду на те, що після знищення справи зберіглась лише ухвала про завершення провадження, суд вбачає доцільним зазначити, що відповідно до 494 ч. 3 ЦПК України у разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.

Таким чином, у зв`язку з тим, що недостатньо зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви про відновлення провадження.

Також, як регламентує ст. 158 ч. 1, 9 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Як регламентує ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з параграфом 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Україна-Тюмень проти України» («Ukraine-Tyumen v. Ukraine», заява №22603/02 (щодо суті), стаття 1 Першого протоколу містить три чітких норми: «перша норма, викладена в першому реченні першого пункту, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого пункту, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя норма, викладена в другому пункті, визнає право Договірних держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Ці норми не є окремими, а є пов`язаними між собою. Друга та третя норми стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном, та, отже, їх слід тлумачити в світлі загального принципу, викладеного в першій нормі» (див., наприклад, рішення у справі «Ян та інші проти Німеччини» («Jahn and Others v. Germany», заяви №46720/99, 72203/01 та 72552/01, п. 78).

Таким чином, оскільки на теперішній час у заявника виникають перешкоди щодо реалізації законних інтересів відносно даного об`єкту нерухомості, суд вбачає обґрунтованим згідно ст. 158 ЦПК України, скасувати ухвалу суду від 24 жовтня 1996 року та скасувати вжиті заходи забезпечення позову.

Керуючись ст. 158, 259, 260, 490, 494, п. 8, 15, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження відмовити.

Заяву представника ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Іллічівського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 1996 року у справі №2-84/1998, на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду або через Малиновський районний суд міста Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І.В. Плавич