Ухвала

Іменем України

18 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 464/7441/20

провадження № 61-13642ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 29 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 липня 2021 року у справі за заявою про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» про стягнення коштів за попереднім договором купівлі-продажу квартири,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» (далі - ТзОВ «Центр аграрних систем») про стягнення коштів за попереднім договором купівлі-продажу квартири.

Одночасно ним же подано заяву про забезпечення указаного позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках відповідача в будь-яких банківських установах та на приміщення квартири, що належить відповідачу на праві власності, в межах суми позову. Покликався на можливість невиконання судового рішення у разі невжиття жодних заходів. Зазначав, що указана квартира є єдиним нерухомим майном відповідача, на яке може бути звернуто стягнення, та щодо якого в інтернет-ресурсах наявне оголошення про продаж такого об`єкта нерухомості. За відповідачем транспортні засоби не зареєстровані.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 29 грудня 2020 року заяву задоволено частково. Накладено арешт на нерухоме майно - приміщення квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), що переобладнана в нежитлове приміщення, та належить на праві власності ТзОВ «Центр аграрних систем». В іншій частині заяви відмовлено.

Задовольняючи частково подану заяву, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір та невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду. Вид забезпечення позову - накладення арешту на нерухоме майно відповідача, який просить застосувати позивач, буде співмірним із заявленими позовними вимогами, забезпечить збалансованість інтересів сторін під час вирішення спору.

Відмовляючи в задоволенні заяви в іншій частині, суд першої інстанції виходив із того, що за відсутності даних про рахунки, їх призначення, наявність на них грошових коштів, така вимога є безпідставною та ґрунтується на припущеннях. Вжиті заходи забезпечення не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи, що у даному випадку перевірити не виявляється можливим, а доведення переконливості доводів покладено саме на заявника.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ТзОВ «Центр аграрних систем» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просило скасувати ухвалу та постановити нове рішення про відмову у задоволенні заяви. Зазначало, що в оскаржуваній ухвалі суду не надано обґрунтування того, що незастосування заходів забезпечення позову може призвести до невиконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову. Вказувало, що майно, на яке накладено арешт, не підлягає передачі позивачу у випадку задоволення його позову, відтак застосований захід забезпечення не відповідає заявленим позовним вимогам.

Постановою Львівського апеляційного суду від 15 липня 2021 року ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 29 грудня 2020 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову суд першої інстанції правильно врахував співмірність вжитого заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення прав позивача у випадку задоволення позову для забезпечення виконання рішення суду.

10 серпня 2021 року ТзОВ «Центр аграрних систем»звернулося до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 29 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 липня 2021 року у вказаній цивільній справі.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки всім доводам учасників справи, неповно з`ясовано фактичні обставини справи, що призвело до ухвалення судових рішень з порушенням норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23 грудня 2020 року № 238331735 право приватної власності на нерухоме майно: приміщення квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), що переобладнана в нежитлове приміщення, зареєстроване за ТзОВ «Центр аграрних систем».

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач просив накласти арешт на грошові кошти на рахунках відповідача в будь-яких банківських установах та на приміщення квартири, що належить відповідачу на праві власності, в межах суми позову, оскільки такий захід забезпечення позову може гарантувати виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Також апеляційним судом було встановлено, що існує спір щодо стягнення з ТзОВ «Центр аграрних систем» на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 338 370 грн за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема,

з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом

в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, оскільки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій.

За наведених обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на законних підставах вжив заходи забезпечення позову, наклавши арешт на нерухоме майно - приміщення квартири АДРЕСА_1 , належне на праві власності ТОВ «Центр аграрних систем».

Доводи касаційної скарги не містять обґрунтованих посилань на порушення судами норм процесуального права, а зводяться до незгоди заявника із застосованими заходами забезпечення позову та власного тлумачення норм цивільно-процесуального законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись частинами першою, четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 29 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 липня 2021 року у справі за заявою про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» про стягнення коштів за попереднім договором купівлі-продажу квартири.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Є. Червинська