Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2677/16-ц Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м. Житомирі цивільну справу №274/2677/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 жовтня 2021 року, постановлену під головуванням судді Вдовиченко Т.М. в м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом у якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №ZRSWG100000154 від 15.05.2007 у розмірі 89811,75 дол. США.

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.11.2019 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

17 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07.10. заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення було визнано неподаною та повернуто заявнику, посилаючись на положення ч. 8 ст. 285 ЦПК України.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та вважає, що вона є незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При цьому, зазначає, що ухвалою суду першої інстанції його заява про перегляд заочного рішення була залишена без руху. На виконання вимог ухвали суду, 06.10.2021 було подано заяву про усунення недоліків. Зазначає, що згідно положеннями ч.1 ст. 288 ЦПК України, поважність причин неявки у судове засідання встановлюється також в судовому засіданні під час судового розгляду заяви про перегляд і скасування заочного рішення. Саме у судовому засіданні, суд має встановити поважність причин неявки і скасувати заочне рішення, або не встановити і залишити судове рішення в силі. І тільки тоді, сторона буде оскаржувати його по суті предмету спору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що у квітні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2019 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 89811,75 дол. США, що за курсом 26.25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.03.2016 складає 2357558,45 грн та 35363,38 грн судового збору.

17 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення від 20.11.2019 року, яка мотивована тим, що розгляд справи було проведено без його участі, про час та місце розгляду справи він не повідомлявся згідно положень ст. 128-130 ЦПК України, що позбавило його права на справедливий суд. Також вказав, що під час розгляду справи було постановлено ряд процесуальних документів, які він не отримував, а тому був позбавлений надати їм юридичну оцінку та оскаржити в апеляційному порядку.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 було залишено без руху на підставі ст. 284,285 ЦПК України та зазначено, що заявником не вказано та не долучено доказів, які б слугували підставою для перегляду заочного рішення, обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду.

05 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків. У якій вказав, що копію заочного рішення суду першої інстанції ним було отримано 08.09.2021, у свою чергу заява про перегляд вказаного судового рішення подана 18.09.2021, тобто у десятиденний термін з дня отримання заочного рішення, що відповідає вимогам ст. 284 ЦПК України. Крім того, у заяві зазначав, що він не був належним чином повідомлений про дату час та місце судового розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення було визнано неподаною та повернуто заявнику, посилаючись на положення ч. 8 ст. 285 ЦПК України.

Визнаючи неподаною та повертаючи заяву про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на те, що у встановлений строк недоліки, які зазначено в ухвалі суду про залишення заяви без руху усунуті не були, заявник будь-яких доказів, які б слугували підставою для перегляду заочного рішення суду не подав, окрім копії заочного рішення від 20.11.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть такого права.

Більше того, встановлене державою обмеження суперечитиме п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 21.09.1994 року в справі Фаєд проти Сполученого королівства (п.65), рішення від 18.02.1999 року у справі Вайт і Кеннеді проти Німеччини (п.59), рішення від 10.05.2001 р. у справі ОСОБА_4 та К.М. проти Сполученого Королівства (п.93), рішення від 12.07.2001 р. у справі Ганс-Адам ІІ проти Німеччини (п.45).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Форму заяви про перегляд заочного рішення, вимоги до її змісту, підписання, додатків, кількості копій визначають частини перша - сьома статті 285 ЦПК України. До неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положення статті 185 цього кодексу (частина восьма статті 285 ЦПК України), яка регламентує порядок залишення позовної заяви без руху та її повернення.

Відповідно до ч. 1ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях175та177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За змістом ч. 3 наведеної норми якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строку виконає вимоги, визначені статями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у своїй заяві про перегляд заочного рішення, посилався на те, що він в установленому законом порядку не повідомлявся про час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості заявити клопотання, надати доводи та міркування, він не отримував ряд процесуальних документів, постановлених судом, не був ознайомлений з їх змістом, що позбавило його можливості надати їм належну юридичну оцінку, а при необхідності оскаржити в апеляційному порядку.

ОСОБА_1 на виконання ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня 2021 року про залишення заяви без руху, подав до суду заяву про усунення недоліків, в якій зазначив, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, матеріали справи не містять відомостей про виклик його до суду. З огляду на наведені мотиви, заявник не долучає до заяви про перегляд заочного рішення докази та, відповідно, не зазначає про них в додатку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити про необґрунтованість посилання суду першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху на необхідність викладу обставин якими обґрунтовуються вимоги про перегляд заочного рішення та надання доказів на підтвердження вказаних обставин.

Враховуючи, що ОСОБА_1 дотримано вимоги ч. 2 ст. 285 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вирішуючи питання про повернення заяви останньому про перегляд заочного рішення не дотримався норм процесуального права та постановив помилкову ухвалу.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Висновки суду першої інстанції не можуть бути підставою для позбавлення заявника права на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Європейської Конвенції прав людини.

У рішенні в справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 року та у рішенні в справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Ця обставина визнана порушенням пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та, діючи всупереч вимогам частини 5 ст.12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув заяву про перегляд заочного рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 жовтня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді