Номер провадження: 22-ц/813/4874/21
Номер справи місцевого суду: 523/8541/19
Головуючий у першій інстанції Шепітко І.Г.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Тетяни Іванівни про визнання незаконним рішення державного реєстратора, скасування запису про реєстрацію права власності

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Тетяни Іванівни про визнання незаконним рішення державного реєстратора, скасування запису про реєстрацію права власності.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2019 року позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 (1932 року народження, АДРЕСА_2 ), державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Тетяни Іванівни (, 67721, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, с. Руськоіванівка, вул. Генерала Селезньова, 62) про визнання незаконним рішення державного реєстратора, скасування запису про реєстрацію права власності - задоволено повністю.

Визнано незаконним рішення № 46512218 від 17.04.2019 р. державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Тетяни Іванівни про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 .

Скасовано запис №31218495 від 12.04.2019 р. державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Тетяни Іванівни про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 .

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 01.04.2021 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням того, що член колегії суддів, а саме суддя Сегеда С.М. у період з 12 по 20 квітня 2021 року перебував у відпустці, що підтверджується довідкою № 90д від 12 квітня 2021 року відділу кадрової роботи та управління персоналом, тому повне судове рішення виготовлене 21 квітня 2021 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Комплекс» є обслуговуючою організацією та балансоутримувачем гуртожитку АДРЕСА_4 , кімнати № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_7 загальною житловою площею 72,0 кв.м. знаходяться у даному будинку.

На підставі договору найму жилого приміщення №5 від 22.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Комплекс» та ОСОБА_2 , позивачу було передано кімнати № НОМЕР_8, НОМЕР_7 гуртожитку АДРЕСА_4 у тимчасове користування терміном на два роки.

21 травня 2019 року позивач ОСОБА_2 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень дізнався, що 12.04.2019 р. о 13:01:16 годині державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Тетяною Іванівною було проведено реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 83,1 кв. м., житловою площею 55, 3 кв. м., номер запису про право власності 31218495.

За своєю площею вищевказана квартира відповідає кімнатам № НОМЕР_2 , НОМЕР_9, АДРЕСА_5 .

Підставою для проведення 12.04.2019 р. реєстрації права власності квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 державний реєстратор Мельник Т.І. вказала документи, датовані 07.05.2019 р., які відповідно до ст.27 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є підставою для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Так, державний реєстратор Мельник Т.І. зареєструвала право власності за ОСОБА_1 на неіснуючу квартиру АДРЕСА_6 , а фактично на кімнати № № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 , який не має статусу житлового будинку, і житлові приміщення якого відповідно не підлягають передачі будь-кому у власність, згідно висновку серії та номер - б/н, а також технічного паспорту серії та номер - б/н, виданого 07.05.2019 року ФОП ОСОБА_4 .

Реєстрація відбулася 12.04.2019 р. на підставі неіснуючих на той час навіть технічних документів від 07.05.2019 р., які в свою чергу не є підставою для реєстрації права власності.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що у порушення ст.ст.10, 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 46 Порядку для проведення державної реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України №1127 від 25.12.2012р. державний реєстратор не перевірив наявність всіх документів для проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 83,1 кв. м., житловою площею 55, 3 кв. м., номер запису про право власності 31218495. за ОСОБА_1 , у зв`язку з чим рішення №46512218 від 17.04.2019 р. державного реєстратора та запис про державну реєстрацію права власності №31218495 від 12.04.2019р. є незаконними та підлягають скасуванню.

Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення та ін.

Згідно ст. 18 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 зазначеного Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно ст.37 вказаного Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Судом першої інстанції встановлено, що в порушення вищезазначених законів, державний реєстратор не перевірив наявність всіх документів для проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 83,1 кв. м., житловою площею 55, 3 кв. м., номер запису про право власності 31218495. за ОСОБА_1 , у зв`язку з чим рішення №46512218 від 17.04.2019 р. державного реєстратора та запис про державну реєстрацію права власності №31218495 від 12.04.2019р. є незаконними та підлягають скасуванню.

Разом з тим, судом не перевірено, які саме права свободи чи законні інтереси ОСОБА_2 , були порушені реєстрацією права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 .

Так, апелянт посилається на те, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2019 року є незаконним та необґрунтованим, оскільки згідно мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду, ТОВ «Комплекс» зазначено обслуговуючою організацією та балансоутримувачем гуртожитку АДРЕСА_4 .

Однак, судом першої інстанції не було враховано те, що раніше в провадженні цього ж суду перебувала справа №523/1941/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання права користування кімнатами, зобов`язання зареєструвати за місцем проживання, за наслідками розгляду якої рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 березня 2019 року визнано за ОСОБА_2 право користування кімнатами № НОМЕР_4 , НОМЕР_12, НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_4 , та визначено порядок виконання рішення, зазначивши, що дане рішення, після набрання ним законної сили, є підставою для реєстрації Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради ОСОБА_2 за вказаною адресою.

Проте, постановою Одеського апеляційного суду від 31 липня 2019 року, вищевказане рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 березня 2019 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання права користування кімнатами, зобов`язання зареєструвати за місцем проживання - відмовлено.

При цьому, вказаним судовим рішенням апеляційної інстанції встановлено, що згідно з розпорядженням КМУ від 24 квітня 2019 року № 264-р гуртожитки по АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 віднесені до сфери управління Одеської обласної державної адміністрації. Спірне житлове приміщення знаходиться в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 ). 15.05.2019 року розпорядженням ОДА «Про передачу у комунальну власність територіальної громади м. Одеси гуртожитків, які віднесені до сфери управління Одеської державної адміністрації» передано у власність територіальної громади гуртожитки по АДРЕСА_7 , НОМЕР_10 і НОМЕР_11 вказані гуртожитки були безоплатно передані у власність територіальної громади м. Одеси.

Таким чином, розгляд справи відбувся без притягнення до участі в розгляді справи уповноваженого органу (представника) власника, в якому знаходяться спірні кімнати.

Відповідно до ч.4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Крім того, під час слухання справи у суді апеляційної інстанції, апелянтом ОСОБА_1 в підтвердження доводів своєї апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не має ніяких прав на квартиру АДРЕСА_6 , на кімнати АДРЕСА_9 також надано копію постанови Одеського апеляційного суду від 02.04.2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання особи втратившою право користування цими ж кімнатами, з якої вбачається, що в задоволенні позову ОСОБА_5 було відмовлено (а.с. 137-138).

Постанова Пленуму Верховного Суду від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», а саме п. 8 містить роз`яснення щодо можливості залучення до участі у справі співвідповідача, а саме можливості даного залучення лише за клопотанням позивача, проте якщо позивач із зазначеним клопотанням до суду не звертається, суд повинен відмовляти у задоволенні позовних вимог, що стосуються не залучених осіб.

Апеляційний суд позбавлений права змінювати процесуальний статус учасників, а також притягувати осіб, які не приймали участь в розгляді справи в суді першої інстанції.

Таким чином, враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність права вимоги у ОСОБА_2 .

Крім того, в порушення вимог цивільно-процесуального законодавства справа була розглянута в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, оскільки категорія справи не підпадає під вимоги ст 274 ЦПУ України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із ухвалення нового рішення про відмову в позові, тому необхідно провести і розподіл судових витрат.

На підставі ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених при подачі апеляційної скарги в розмірі 1152, 60 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2019 року - скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Тетяни Іванівни про визнання незаконним рішення державного реєстратора, скасування запису про реєстрацію права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 02.06.2011 р. Білгород-Дністровським МВ ГУМВС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_6 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.04.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда