Справа № 177/721/17
Провадження № 2/177/6/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 серпня 2021 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

за участю:

секретаря судового засідання Короновської Д. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Христофорівська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення самочинно зведених споруд,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користування ним земельною ділянкою шляхом покладення на відповідача обов`язку знести самочинно збудований ним на належній позивачу земельній ділянці по АДРЕСА_1 гараж та відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення права, а також, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу адвоката.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що позивач, є спадкоємцем 1/2 частки спадкового майна, а саме, житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, у користуванні спадкодавця знаходилася земельна ділянка з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,1338 га, що розташована в АДРЕСА_1 , що засвідчено схематичним планом земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 , складеного і затвердженого Криворізьким бюро технічної інвентаризації 20.08.1953 року.

З метою оформлення права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , позивачем виконана технічна документація із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Технічна документація із землеустрою розроблена ТОВ «Прима-КР».

Земельні ділянки позивача (присадибна ділянка та для ведення особистого селянського господарства) межують із земельними ділянками відповідача по АДРЕСА_3 , що належить відповідачу на праві власності.

Як вбачається з технічної документації із землеустрою, розробленої ТОВ «Прима-КР» та у порівнянні зі схематичним планом земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 , складеного Криворізьким бюро технічної інвентаризації, власники будинку АДРЕСА_3 збудували прибудову у вигляді гаражу, змістили межу земельної ділянки будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 приблизно на 0,5 м в напрямку землекористування будинку АДРЕСА_2 , що привело до порушення правил добросусідських відносин та порушили право позивача ОСОБА_1 повноцінно користуватися своєю земельною ділянкою.

Тобто, власник будинку АДРЕСА_3 самовільно прибрав старий паркан, який проходив по межі земельних ділянок будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , заглибився на декілька метрів на територію належної позивачу земельної ділянки та побудував гараж і переніс паркан без його згоди.

Крім того, відповідно до висновків комісії з землеустрою Христофорівської селищної ради, протокол № 2 від 25.05.2015, протокол № 3 від 22.09.2015, при розгляді питання щодо порушення межі земельної ділянки будинку АДРЕСА_3 , встановлено, що власником будинку АДРЕСА_3 самовільно порушені межі земельних ділянок будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , порушені конструкції огорожі по межі зазначених земельних ділянок та порушено право землекористування власника будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням комісії було рекомендовано власнику будинку 30 усунути створені ним перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою, але приписи комісії з землеустрою Христофорівської селищної ради відповідач не виконав, продовжує користуватися земельною ділянкою, що надана у користування позивачу, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду.

14.04.2017 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 31.08.2017.

31.08.2017, ухвалою суду залучено до участі у розгляді справи у якості третіх осіб Христофорівську селищну раду Криворізького району Дніпропетровської області та Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області.

Ухвалою суду від 03.07.2018 залучено до участі у розгляді справи ОСОБА_3 , у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору та розпочато підготовче провадження по справі.

Ухвалою суду від 27.10.2020 закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та його представники в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили. В судових засіданнях, які відбулися за їх участю, висловили позицію, в якій підтримали позовні вимоги, зазначили, що надали усі наявні у позивача докази, які досліджені судом в присутності представників позивача.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надала клопотання, в якому просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності відповідача, проти задоволення позову заперечувала повному обсязі.

Крім того, представник відповідача надала відзив на позовну заяву, в якому посилались на те, що позивач по справі не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про ту обставину, що саме відповідачем по справі здійснено порушення цивільних прав та інтересів позивача, та доказів необхідності захисту порушеного права.

Відповідно до позовних вимог, позивач зазначив, про покладення на відповідача обов`язку знести самочинно збудований ним гараж на належній йому земельній ділянці, проте позивач по справі не надав належних доказів не тільки того факту, що вказане будівництво гаража є самочинним, але й доказів того факту, що саме відповідач по справі здійснював його будівництво.

В той же час, як вбачається із договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими побудовами та земельною ділянкою від 10.07.2015 року, відповідачем було придбано у попереднього власника ОСОБА_4 житловий будинок А-1 та земельну ділянку надану для обслуговування житлового будинку, спільно із господарськими будівлями, зокрема спільно із гаражем Ж. Відповідно до того ж договору зазначено, що вказаний житловий будинок з господарчими побудовами належав попередньому власнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Першою Криворізькою державною нотаріальною контрою 09.08.2007. Таким чином, вказаний договір купівлі-проваджу свідчить не тільки про ту обставину, що майно належало на праві власності попереднім власникам, та вказане право ніким оспорено не було, але й свідчить про ту обставину, що воно на достатній правовій підставі перейшло у власність відповідача, та свідчить що самовільне будівництво відповідачем не здійснювалося, та гараж Ж не має статусу самочинного будівництва.

Відповідач не ставить питання про визнання за ним права на самочинно збудовані об`єкти, а позивач в свою чергу не надає доказів порушення його права, зокрема не надає доказів того факту, що земельна ділянка чи її частина є у нього у користуванні чи у власності.

Що стосується вимоги щодо зобов`язання відповідача відновити самовільно прибраний ним паркан, що знаходився на межі земельних ділянок та відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення права, представник відповідача зазначила, що позивач по справі не довів в установленому законом порядку, що він є власником земельної ділянки, яка була передана йому у власність чи у користування, не надав до суду доказів існування твердих меж земельної ділянки наданої йому у власність чи у користування, та доказів де саме ці межі було встановлено.

Представник третьої особи Христофорівської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання призначене на 13.08.2021 не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Третя особа ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву (а.с.112,113 Том №1), в якій просила задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Суд, дослідивши у сукупності всі матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі у їх сукупності, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України зазначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.2016 (а.с.8 Том №1), позивач ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку А-1, житловою площею 32,3 кв.м, загальною площею 63,4 кв.м, з господарчими побудовами : В-гараж, В п/д-підвал, Г-Д-сарай, Е-літня кухня, Ж-вбиральня, І-колодязь, ІІ- замощення, № 1- огорожа, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 . Зазначене також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 63753130 (а.с.9,46 Том №1).

Інша 1/2 частина зазначеного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2018 (а.с.111 Том № 1) належить третій особі по справі ОСОБА_3 .

Як видно з Договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими побудовами та земельною ділянкою від 10.07.2015 (а.с.33-34), відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку та земельної ділянки, наданої для його обслуговування, а саме: житлового будинку А-1, загальною площею 47,5 кв.м, житловою площею34,5 кв.м., літня кухня В, сарай Б, погріб Г, сарай-гараж Е, гараж Ж, вбиральня Д, замощення І, огорожа № 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та земельна ділянка площею 0,15 га, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель - землі житлової та громадської забудови, кадастровий номер :01:001:0281 (експлікація земельних угідь: 0.0472 га під житловою забудовою одно-та двоповерховою, 0.0000 га. вулиця, набережних, площ, 0,1028 га - 5), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Як видно з п. 2 зазначеного Договору, житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_3 , належав продавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а земельна ділянка площею 0,15 га надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належала продавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності.

Крім того, право власності відповідача ОСОБА_5 на зазначене нерухоме майно також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 95908390 від 31.08.2017 (а.с.24-25).

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_6 звернулася до Христофорівської селищної ради із скаргою про порушення власниками будинку АДРЕСА_3 меж земельних ділянок між її земельною ділянкою розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу № 2 від 25.05.2015 комісією в присутності мешканців будинку АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 оглянула суміжні межі ділянок тат встановила, що попередні власники буд. АДРЕСА_3 , порушили межу та збудували прибудову у вигляді гаражу, змістили межу ділянок будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 приблизно 0,5 м в напрямку користування буд. АДРЕСА_2 ОСОБА_6 та привели до порушення правил добросусідських відносин та порушили право ОСОБА_6 повноцінно користуватися своєю земельною ділянкою (а.с.6).

Комісією рекомендовано мешканцям будинку АДРЕСА_3 самовільно усунути створені ними перешкоди щодо повноцінного користування ОСОБА_6 земельною ділянкою.

Мешканцям буд. АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 рекомендовано відновити спільну межу між подвір`ями будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , скласти та підписати сусідську «мирову угоду», встановити межові знаки.

В разі невиконання даних рекомендації та неусунення перешкод комісія рекомендує ОСОБА_6 звернутись до землепроектної організації для встановлення межових знаків земельної ділянки та звернутись з позовною заявою до суду для відшкодування збитків на встановлення повноцінних прав користування земельною ділянкою.

Відповідно до протоколу № 3 від 22.09.2015, комісією в присутності мешканців будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 оглянула суміжні межі ділянок.

На момент розгляду заяви право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 ОСОБА_6 встановлено на основі спадщини, а по АДРЕСА_3 на основі доручення.

Комісія встановила, що мешканці буд. АДРЕСА_3 самовільно порушили межу та змістили межу ділянок будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 приблизно 0,5 м в напрямку користування ОСОБА_6 , відбувається порушення конструкцій огорожі по межі ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , та призводить до порушення правил добросусідських відносин та обмежує право ОСОБА_6 повноцінно користуватись своєю земельною ділянкою.

Комісією рекомендовано мешканцям буд. АДРЕСА_3 самовільно усунути створені ними перешкоди щодо повноцінного користування ОСОБА_6 земельною ділянкою.

В разі невиконання даних рекомендації та не усунення перешкод комісія рекомендує ОСОБА_6 звернутись з позовною заявою до суду для відшкодування збитків на встановлення повноцінних прав користування земельною ділянкою.

В той же час, суд оцінюючи вказані протоколи, винесені за результатми звернення ОСОБА_6 , як докази порушення відповідачем правил землекористування, не може взяти їх до уваги, так як згідно з матеріалів справи власником домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 є не ОСОБА_6 , а ОСОБА_1 а відомості про належність останньому земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , в матеріалах справи відсутні, отже права ОСОБА_6 на користування неналежною їй земельною ділянкою жодним чином не порушені.

Крім того, відповідно до розділу 4 Наказу ДКМУ із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376 «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Таким чином комісією Христофорівської селищної ради не було взято до уваги Наказу ДКМУ із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376 «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками».

Крім того, комісією не взято до уваги що при розгляді скарг ОСОБА_6 , 25.05.2015 власником земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_3 , була ОСОБА_4 а станом на 22.09.2015, власником земельної ділянки виступав вже відповідач по справі ОСОБА_2 .

Позивач по справі не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про ту обставину, що саме відповідачем по справі здійснено порушення цивільних прав та інтересів позивача, та доказів необхідності захисту його порушеного права.

Відповідно до позовних вимог, позивач зазначив про покладення на відповідача обов`язку знести самочинно збудований ним гараж на належній йому земельній ділянці.

Так, позивач по справі не надав належних доказів того факту, що вказане будівництво гаража є самочинним, та те, що саме відповідач по справі здійснював його будівництво.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Будівництвом об`єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об`єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови.

Як видно з матеріалів справи відповідач набув право власності на гараж, шляхом укладення договору купівлі-продажу від 10.07.2015, який він на законних підставах придбав у минулого володільця ОСОБА_4 (Том № 1 а.с.33-34), тобто позивачем не доведено, що зазначений гараж є самочинним будівництвом, і що побудував його саме відповідач по справі та саме на земельній ділянці, яка належить позивачу на праві приватної власності.

Відповідно до того ж договору зазначено, що вказаний житловий будинок з господарчими побудовами належав попередньому власнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Першою Криворізькою державною нотаріальною контрою 09.08.2007. Таким чином, вказаний договір купівлі-продажу свідчить не тільки про ту обставину, що майно належало на праві власності попереднім власникам, та вказане право ніким оспорено не було, але й свідчить про ту обставину, що воно на достатній правовій підставі перейшло у власність відповідача, та свідчить що самовільне будівництво відповідачем не здійснювалося, та гараж Ж не мас статусу самочинного будівництва.

Окрім того, відповідно до п. 5. Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 30.03.2012, зазначено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно будованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Як видно з матеріалів справи, відповідач не ставив та не ставить питання про визнання за ним права на самочинно збудовані об`єкти, а позивач в свою чергу не надає доказів порушення його права, зокрема не надає доказів того факту, що земельна ділянка чи її частина є у нього у користуванні чи у власності.

Таким чином суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про усунення йому перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом покладення на відповідача обов`язку знести самочинно збудований ним гараж на належній позивачу земельній ділянці розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

Що стосується позовної вимоги, щодо зобов`язання відповідача відновити самовільно прибраний ним паркан, який знаходився на межі земельних ділянок та відновити стан земельної ділянки який існував до порушення права, суд приходить до наступного.

Як видно з матеріалів справи, позивачем не доведено в установленому законом порядку факту, що саме він є власником земельної ділянки, відомостей про те, яка земельна ділянка була передана йому у власність чи у користування, не надав до суду доказів існування твердих меж земельної ділянки наданої йому у власність чи у користування, та доказів де саме ці межі було встановлено, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача відновити самовільно прибраний ним паркан, який знаходився на межі земельних ділянок та відновити стан земельної ділянки який існував до порушення права.

Відповідно до ст. 142 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 293 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Христофорівська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення самочинно зведених споруд залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Суддя Г.Г. Строгова