КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/39/19 Головуючий у 1 інстанції - Дубас Т.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1939/2021 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Заришняк Г.М., Рубан С.М.

Розглянули у порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2020 року

в справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" до ОСОБА_1

про відшкодування шкоди

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2020 року задоволено позов ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго України" 76 577, 57 грн. страхового відшкодування, та 1762 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2020 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача до відповідача задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" 26 577, 57 грн., в решті позовних вимог - відмовити, сплачений судовий збір покласти на позивача, посилаючись на незаконність даного судового рішення, зокрема, на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 349254 від 27 грудня 2015 року, ОСОБА_1 27 грудня 2015 року о 04.10 год. в м. Києві по просп. Повітрофлотському, 1 керував автомобілем марки «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою спеціального засобу для визначення вмісту алкоголю у видихуваному повітрі приладу «Драгер» в присутності 2 свідків, результати тесту- 1,83 ‰. Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 349255 від 27 грудня 2015 року, ОСОБА_1 27 грудня 2015 року о 04.10 год. в м. Києві по просп. Повітрофлотському, 1 керував автомобілем марки «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем марки « Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 130 ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина „судового розгляду".

Позивач на підставі зібраних документів по справі враховуючи умови договору страхування здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 76 577, 57 грн. Цей факт підтверджується платіжним доручення про виплату страхового відшкодування №1163 від 17 лютого 2016 року.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правовва відповідальність відповідача, була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5531852.

Відповідно до умов полісу № АІ / 5531852 ліміт страхової відповідальності ПАТ «СК «СКАЙД» становить 50 000 грн. 00 коп., франшиза 0 грн.00 коп.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки відповідач згідно приписів Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" несе відповідальність за заподіяну ним шкоду.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

На підставіст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст.ст.993,1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду іншій особі, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Велика Палата Верховного у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц зазначила, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до п. 9.1, 9.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, на момент вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ "СК "СКАЙД" полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5531852.

Відповідно до умов полісу №АІ/5531852 ліміт страхової відповідальності ПАТ "СК СКАЙД" становить 50 000 грн, франшиза 0, 00 грн.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інститутустрахування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, враховуючи зазначене та те, що ліміт страхової відповідальності страховика ОСОБА_1 відповідно до умов полісу №АІ/5531852 становить 50 000 грн., а сума страхового відшкодування становить 76 577, 57 грн., колегія суддів дійшла висновку, що стягненню з відповідача, на користь позивача підлягає сума страхового відшкодування у розмірі 26 577, 57 грн., що є різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, враховуючи зазначене вище, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у повному розмірі, тобто 76 577, 57 грн., а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2020 року - скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 26 577, 57 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 643, 00 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384, ч.1 ст.369 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( адреса проживання, АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"(01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33, ) 26 577 ( двадцять шість тисяч п`ятсот сімдесят сім) гривень 57 коп. страхового відшкодування.

Сягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"(01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33, ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання, АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 ) 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) гривні 00 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: