У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2021 Справа №607/1114/17

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючої Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Киреньки Г. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савчук Анастасії Олександрівни щодо нездійснення перевірки виконання боржником рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2018 року у справі № 607/1114/17, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) Савчук А. О. щодо нездійснення перевірки виконання боржником рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2018 року у справі № 607/1114/17, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування скарги зазначив, що рішенням від 16 листопада 2018 року у справі № 607/1114/17, що набрало законної сили 22 грудня 2018 року, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області визначив спосіб участі заявника у спілкуванні та вихованні його сина ОСОБА_2 встановивши, що батько проводить з сином час за наступним графіком: щопонеділка, з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.; кожну другу та четверту суботу місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; другу половину щорічних літніх канікул. На виконання зазначеного рішення ОСОБА_1 01 березня 2021 року у визначений рішенням час прибув за адресою АДРЕСА_1 поруч з під`їздом №1 у м. Тернопіль. Адже постановою від 26 травня 2020 року державний виконавець у виконавчому провадженні № 60524801 визначив цю адресу місцем проведення побачень стягувана з дитиною. Однак всупереч вимогам частини першої статті 641 Закону України «Про виконавче провадження» боржник ОСОБА_3 не забезпечила побачення стягувача з сином в порядку, визначеному рішенням. Про перешкоджання виконанню судового рішення заявник повідомив на гарячу лінію «102». Прибули поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Державний виконавець у виконавчому провадженні № 63212358 Савчук А.О., що на даний час забезпечує примусове виконання згаданого рішення суду, всупереч вимогам частини другої, четвертої (адже рішення не було виконано боржником і 22 лютого 2021 року) статті 641 Закону України «Про виконавче провадження» не здійснила перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення і не склала акт та не винесла постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, не надіслала до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, не звернулася з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, не винесла вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та не вжила інших заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправними дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) Савчук А. О. щодо не здійснення перевірки виконання боржником рішення від 16 листопада 2018 року Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/1114/17 01 березня 2021 року у час та місці побачення та не виконання вимог частини четвертої статті 641 Закону України «Про виконавче провадження»; зобов`язати державного виконавця скласти акт про невиконання боржником 01 березня 2021 року рішення від 16 листопада 2018 року Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/1114/17, винести постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надіслати до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звернутися з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, винести вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вжити інших заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

29 квітня 2021 року судом зареєстровано пояснення заявника ОСОБА_1 , у яких він підтримав вимоги, викладені у скарзі.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2021 року провадження у справі зупинено, заяву про відвід головуючої судді Герчаківської О. Я. передано до канцелярії для виконання вимог ч. 1 ст. 33 УПК України.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дзюбича В. Л. від 05 травня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Герчаківської О. Я. відмовлено.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про місце та час розгляду справи.

Старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) А. Савчук заперечила доводи скарги ОСОБА_1 та просила відмовити у її задоволенні посилаючись на зміст складеного нею відзиву на скаргу. У заяві, зареєстрованій судом 12 серпня 2021 року, старший державний виконавець А. Савчук підтвердила те, що 01 березня 2021 року згідно матеріалів ВП № 63212358 державним виконавцем вихід за місцем виконання рішення суду не здійснювався.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показав, що є інспектором УПП в Тернопільській області. Заявник ОСОБА_1 йому візуально знайомий. Свідок виїжджав на його виклики про невиконання рішення суду двічі, цього року півтора 2 місяці тому в екіпажі з ОСОБА_4 у денну пору доби. З моменту прибуття повідомлення на планшет до прибуття на місце виклику пройшло близько 10 хв. ОСОБА_1 зустрів свідка в складі екіпажу біля крайнього від вулиці під`їзду будинку АДРЕСА_1 . Чи перебував ще хтось біля під`їзду свідок не звернув увагу. Заявник пояснював, що є рішення суду, яким визначено години його зустрічей з сином, встановив особи свідка та його напарника, а тоді вони всі разом піднялися на 2-й чи 3-й поверх будинку для того, щоб перевірити, чи є дитина в кімнаті. Заявник показував, де саме проживає його колишня дружина з сином. Чи саме в цей день колишня дружина заявника була вдома свідок не пригадує, однак коли вона знаходилась у кімнаті, то повідомляла, що син у школі. Цей виїзд за заявою мав місце 01 березня 2021 року під обід. Свідку не відомий час, визначений в рішенні для побачень батька з сином.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показала, що є інспектором УПП в Тернопільській області. Навесні цього року близько 11 години ранку прийшов виклик на АДРЕСА_2 від ОСОБА_1 про те, що дружина не виконує рішення суду про побачення заявника із сином. Протягом 15 хвилин у складі екіпажу свідок прибула на місце виклику. ОСОБА_1 зустрів їх біля під`їзду (номер під`їзду свідок не пригадує), вони піднялися із заявником у квартиру (номер квартири та поверх свідок також не пригадує), проте двері ніхто не відчинив. На дзвінки колишня дружина заявника не відповідала. Цього року за викликом ОСОБА_1 свідок виїжджала двічі, за два тижні до 01 березня та власне 01 березня. З рішенням про побачення ОСОБА_6 із сином свідок знайома із Єдиного державного реєстру судових рішень.

Матеріали відеозапису з нагрудних камер поліцейських, які 01 березня 2021 року опрацьовували повідомлення ОСОБА_1 на короткий номер екстреного виклику поліції «102» підтверджують обставини прибуття ОСОБА_1 до місця проживання боржника та ОСОБА_2 , на відео зафіксовано дату 01 березня 2021 року 10 год. 51 хв.

Суд, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну з основних засад судочинства обов`язковість виконання рішень суду.

Статтею 1291 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

26 травня 2020 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) Гнатюк Н. В. у ВП № 60524801 винесено постанову про визначення місця побачення стягувача з дитиною, яким визначено місце побачення стягувачу ОСОБА_1 із сином ОСОБА_2 АДРЕСА_2 біля під`їзду № 1 щопонеділка з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.

05 жовтня 2020 року старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Савчук А. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63212358 з приводу виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/1114/17, відповідно до якого визначено спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом заяви від 12 серпня 2021 року, поданої на адресу суду старшим державним виконавцем Савчук А. О., 01 березня 2021 року, згідно матеріалів ВП № 63212358 цим державним виконавцем вихід за місцем виконання рішення суду не здійснювався.

Із відповіді Тернопільського навчальновиховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІІІ ступенівекономічний ліцей № 9 імені Іванни Блажкевич» Тернопільської міської ради № 0207/71 від 19 квітня 2021 року ОСОБА_2 перебував у заклад освіти з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. 01 березня 2021 року.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 42 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, як заінтересовані особи.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 449 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України).

Заявник ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) Савчук А. О. щодо нездійснення державним виконавцем перевірки виконання боржником рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2018 року у справі № 607/1114/17, що мало місце 01 березня 2021 року у час та місці побачень, не складення акту та не винесення постанови про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надіслати до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звернутися з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, винести вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вжити інших заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативноправовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 641 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною.

Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем (частини 1, 2 ст. 641 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно вимог п. 5 Розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 07 квітня 2021 року № 1277/5), якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною.

Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.

Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклику час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.

Згідно вимог п. 8 цього ж розділу Інструкції державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

Судом встановлено, що 26 травня 2020 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) Гнатюк Н. В. винесено постанову про визначення місця побачення стягувача з дитиною, яким визначено місце побачення стягувачу ОСОБА_1 із сином ОСОБА_2 АДРЕСА_2 біля під`їзду № 1 щопонеділка з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв..

05 жовтня 2020 року старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) Савчук А. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63212358 з приводу виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/1114/17, відповідно до якого визначено спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після відкриття виконавчого провадження № 63212358 державним виконавцем не виносилась постанова про визначення місця побачення стягувача з дитиною, однак, як було встановлено в судовому засіданні боржник ОСОБА_3 разом із сином ОСОБА_2 не змінювали місця проживання, а відтак місце виконання рішення суду АДРЕСА_2 біля під`їзду № 1 щопонеділка з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв..

01 березня 2021 року був понеділком та відповідно у цей день, з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв., старший державний виконавець Тернопільського міського відділу ДВС ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) Савчук А. О. була зобов`язана виконати вимоги частини другої статті 641 Закону України «Про виконавче провадження» та здійснити перевірку виконання боржником рішення суду у справі № 607/1114/17 за адресою: вул. Яремчука, 37, м. Тернопіль біля під`їзду № 1. Таких дій державним виконавцем не було вчинено, що також слідує із заяви державного виконавця, зареєстрованої судом 12 серпня 2021 року та суперечить змісту вищенаведеної норми закону.

Відтак слід визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) Савчук А. О. щодо нездійснення перевірки виконання боржником рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2018 року у справі № 607/1114/17, що мало місце 01 березня 2021 року.

Щодо решти вимог скарги ОСОБА_1 , то суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Частинами третьою, четвертою статті 641 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Згідно із частиною сьомою статті 641 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 9 Розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 07 квітня 2021 року № 1277/5), у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 641 Закону. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 641 Закону. При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 641 Закону.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Повторним невиконанням судового рішення в розумінні статті 641 Закону України «Про виконавче провадження» є встановлений відповідним актом факт кожного наступного невиконання боржником судового рішення після складення акту про невиконання такого рішення вперше та винесення відповідної постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин.

Отож, судом має бути достеменно встановлено обставини невиконання боржником рішення і саме без поважних на те причин, що тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження».

В ході проведення судових засідань, з матеріалів наданих суду в обґрунтування поданої скарги та доводів на її спростування, показів свідків, судом не було встановлено, що стягувач ОСОБА_1 01 березня 2021 року о 10 год. 00 хв. прибув на виконання рішення суду за адресою: АДРЕСА_2 біля під`їзду № 1. Матеріали відеозапису з нагрудних камер поліцейських, які 01 березня 2021 року опрацьовували повідомлення ОСОБА_1 на короткий номер екстреного виклику поліції «102» підтверджують обставини прибуття ОСОБА_1 до місця проживання боржника та ОСОБА_2 , однак на відео зафіксовано дату 01 березня 2021 року 10 год. 51 хв. Згідно пояснень свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 час від отримання повідомлення на службовий планшет про невиконання рішення суду до прибуття на місце становить 10-15 хв., а тому суд ставить під сумнів те, що стягувач ОСОБА_1 01 березня о 10 год. 00 хв. прибув на виконання рішення суду у справі № 607/1114/17 за вищевказаною адресою.

Крім того, з інформації, наданої Тернопільським навчальновиховним комплексом «Загальноосвітня школа ІІІІ ступенівекономічний ліцей № 9 імені Іванни Блажкевич» Тернопільської міської ради № 0207/71 від 19 квітня 2021 року вбачається, що син заявника ОСОБА_2 перебував у школі з 10 год. 00 хв. по 12 год. 00 хв. 01 березня 2021 року.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402ІІІ від 26 квітня 2001 року передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюють вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Державиучасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основу відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: поперше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; подруге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

У постанові від 08 липня 2021 року у справі № 640/11833/19 Верховний Суд не погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що виконання рішення не може бути унеможливлено небажанням дитини спілкуватися зі стягувачем, оскільки це фактично є примушуванням дитини, що може призвести до психологічного тиску на дитину та явно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №824/308/20а.

Відтак, оскільки судом не було встановлено, що ОСОБА_1 з`явився на виконання рішення суду 01 березня 2021 року о 10 год. 00 хв., як і не знайшли свого підтвердження доводи стягувача, що ОСОБА_3 без поважних причин не виконує рішення у справі № 607/1114/17, суд не вбачає підстав для зобов`язання державного виконавця вчинити дії, передбачені статтями 641, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) Савчук А. О. щодо нездійснення перевірки виконання боржником рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2018 року у справі № 607/1114/17, підлягає до часткового задоволення. Слід визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) Савчук А. О. щодо нездійснення перевірки виконання боржником рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2018 року у справі № 607/1114/17, що мало місце 01 березня 2021 року. У задоволенні решти вимог скарги суд відмовляє у зв`язку з їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 258-261, 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» (з наступними змінами та доповненнями), суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савчук Анастасії Олександрівни щодо нездійснення перевірки виконання боржником рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2018 року у справі № 607/1114/17, що мало місце 01 березня 2021 року.

У задоволенні решти вимог скарги - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 17 серпня 2021 року.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська