БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/106/21
Справа № 356/666/20
Р І Ш Е Н Н Я (зачоне)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.04.2021 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р.М.

При секретарях Настич Н.А., Брунько А.В.

З участю представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області звернулась ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25 серпня 2008 року ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 . В будинку по АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання відповідачки по справі - ОСОБА_3 , котра з 2012 року за вказаною адресою не проживає, витрат на утримання будинку не несе, співвласником житла не являється. Добровільно знятись з реєстрації у зв`язку зі зміною місця свого постійного проживання відповідачка не бажає, чим порушує вимоги ч.1 ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відтак, ОСОБА_2 просить суд позбавити ОСОБА_3 права користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином в порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило.

За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував, а належним чином повідомлена відповідачка в судове засідання не з`явилась, не повідомила причини своєї неявки та не подала відзив.

За клопотанням представника позивача в судовому засіданні були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована в будинку своєї тітки - позивачки по справі ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 . Також вказав, що відповідачка ОСОБА_3 близько десяти років у вказаному будинку не проживає.

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що з позивачкою по справі ОСОБА_2 є друзями. ОСОБА_3 являється племінницею позивачки, яка прописана в будинку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , але тривалий час там не проживає.

Заслухавши пояснення представника позивача, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25 серпня 2008 року, власником домоволодіння по АДРЕСА_1 являється ОСОБА_2 (а.с. 5).

Належність будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 на праві власності позивачці ОСОБА_2 підтверджується і копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу: 19994199 (а.с.6).

До матеріалів справи додано копію технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок, адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно довідки Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21).

З акту обстеження житлово-побутових умов № 3361 від 28.12.2020 року, складеного депутатом Березанської міської ради Київської області Дегтярьовою Л.П. в присутності власниці будинку ОСОБА_2 , вбачається, що зі слів останньої за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_3 , однак фактично там не проживає, а з 2012 року проживає в Іспанії ( Мадрид ). ( а.с. 8).

Право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України гарантовано право кожного на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів, в свою чергу, визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1-2 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом частин 1 та 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушення свого права власності у будь-який час.

Під час розгляду справи, судом з`ясовано, що відповідачка не є членом сім`ї позивачки, також вона не є і наймачем жилого приміщення в будинку, який належить позивачці, оскільки договір найму жилого приміщення між сторонами не укладався.

Таким чином, оскільки досліджені судом докази по справі свідчать про те, що, відповідачка ОСОБА_3 близько десяти років не проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності позивачці, не є членом сім`ї позиваки та не пов`язана спільним побутом з позивачкою, суд вважає за необхідне визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням у вказаному будинку.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як роз`яснено в п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Як встановлено ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, оданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідач не скористався своїми процесуальними правами, не надав суду відзив на позовну заяву, не надав доказів на спростування позиції позивача.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Проаналізувавши надані суду докази в їх сукупності, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150 ЖК України, ст.ст. 15-16, 316-317, 319, 321, 328, 391, 406 ЦК України, ст.ст. 4-5, 12-13, 76-83, 128, 223, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Р. М. Лялик