Номер провадження: 22-ц/813/7572/21
Номер справи місцевого суду: 509/900/21
Головуючий у першій інстанції Жижка О. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою АТ КБ "Приватбанк" на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.02.2021 року по цивільній справі за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

24 лютого 2021 року представник позивача АТКБ «ПриватБанк», адвокат Безменко М.Є., звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області, із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг вiд 22.11.2019 року № 6/н, у розмiрi 434 712.68 грн. станом на 04.01.2021 року, та судові витрати у розмірі 6520,69 грн.

Одночасно з позовною заявою, 24 лютого 2021 року представником позивача АТ КБ «ПриватБанк», адвокатом Безменко М.С. було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд накласти арешт на 1/2 частину нежитлового приміщення, загальною площею 67,5, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно його майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.02.2021 року у задоволенні заяви Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про забезпечення позову-відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із ухвалою суду, апеляційну скаргу подано АТ КБ "Приватбанк", в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права ставиться питання про скасування ухвали з подальшим задоволенням заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Вказує, що між сторонами дійсно виник спір майнового характеру з приводу суми боргу за кредитним договором та незастосування заходів забезпечення позову може значно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду вiд 12 квітня 2021 року провадження у справі за апеляційною скаргою АТ КБ "Приватбанк" на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської областi вiд 25.02.2021 року по цивiльнiй справі за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.04.2021 року справу було призначено до розгляду.

Сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд, приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову виходив з того, що звертаючись з заявою про забезпечення позову, позивачем не наведено грунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не надано належних та допустимих доказів, які мали пiдтвердити, що відповідачем вживаються заходи, спрямовані на відчуження вказаного майна, в той же час вiдсутність зазначених відомостей та обгрунтування підстав для вжиття заходів забезпечення позову, позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатньо обгрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову не можже в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджуються з таким висновком суду першої інстанцй зважаючи на наступне.

3 матеріалів справи вбачається, що позивач, АТ КБ "ПриватБанк", звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Предметом спору є заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 22.11.2019 року № б/н, у розмірі 434 712,68 грн., станом на 04.01.2021 року, та судові витрати у розмiрi 6520,69 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно із пунктом 2 частини першої та частиною третьою статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено зобороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обгрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

В заяві про забезпечення позову позивачем не наведено як обґрунтованих причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і не обґрунтовано необхідність їх вжиття

В той же час апеляційний суд зауважує, що забезпечення позову не є вирішенням спору по суті, а обставини щодо порушення чи відсутності порушення законних прав та інтересів позивача підлягають подальшому встановленню в процесі судового розгляду справи.

Позивач не обгрунтував, а суд першої інстанції не перевірив у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду.

Тому, самі лише твердження позивача про потенційну можливість здійснити відчуження спірного майна відповідачем чи ухилення від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

При цьому апеляційний суд зазначає, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду з вищезазначеною заявою у разі наявності належно мотивованих підстав для вчинення відповідних процесуальних дій та подання ним достовірних та достатніх доказів в обґрунтування своїх вимог.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АТ КБ "Приватбанк" - залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.02.2021 року по цивільній справі за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 20 серпня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова