Справа № 182/5899/20
Провадження № 2-о/0182/63/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.03.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря - Нагаєвої Н.О., за участю представника позивача Чуприни Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Комунальник-Нікополь», Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про встановлення факту припинення трудових відносин, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту припинення трудових відносин, посилаючись на наступні обставини.

Вона, ОСОБА_1 , з 2010 року є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком.

З 01.08.2011 року по 01.02.2012 року вона перебувала у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Комунальник-Нікополь», де працювала на посаді робітника з комплексного прибирання. Копії трудового договору надано їй не було, відповідний запис до її трудової книжки адміністрацією підприємства також внесений не був, але довідку про укладення трудового договору з нею було надано до управління Пенсійного фонду у м. Нікополі. Зазначена довідка знаходиться в матеріалах її пенсійної справи.

01.02.2012 року трудовий договір між нею та підприємством було розірвано на підставі її заяви - за власним бажанням , відповідно до ст. 38 КЗпП України. З цього часу заробітна плата їй не нараховувалася та не виплачувалася. Трудова книжка була повернута їй підприємством без будь-яких записів про її роботу на цьому підприємстві.

Після звернень до управління Пенсійного фонду у м. Нікополі їй стало відомо, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Комунальник-Нікополь» не подавало відомостей про її звільнення, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості отримувати відповідні доплати до пенсії.

На даний час Товариство з обмеженою відповідальністю «Комунальник-Нікополь» не перебуває у стані припинення, однак її листи ігнорує, тому можливості врегулювання спору мирним шляхом у неї немає.

Через зазначені вище обставини вона змушена звернутися до суду з даним позовом та просить суд встановити факт припинення трудових відносин між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комунальник-Нікополь» на підставі ст. 38 КЗпП України з 01 лютого 2012 року.

Ухвалою про відкриття провадження від 04.11.2020 року заява прийнята до розгляду в порядку окремого провадження. Заінтересованим особам був встановлений строк 15 днів з дня отримання такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Клопотань та відзиву до суду не надійшло.

У судовому засіданні представник заявника, ОСОБА_2 вимоги заяви підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Від представника Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, І.Головко подано до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника, просять винести рішення на розсуд суду (а.с. 26.)

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник-Нікополь» до суду не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі. Відзиву чи пояснень від представника заінтересованої особи на адресу суду подано не було.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, вислухавши представника заявника, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, на підставі наступного.

Судом встановлено, що заявник є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком.

В обґрунтування заяви про встановлення факту припинення трудових відносин заявник посилалася, що з 01.08.2011 року по 01.02.2012 року вона перебувала у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Комунальник-Нікополь», де працювала на посаді робітника з комплексного прибирання. Заявник зазначала, що правовідносини з Товариством з обмеженою відповідальністю «Комунальник-Нікополь» були оформлені у вигляді трудового договору, однак записи про прийняття на роботу та звільнення в трудову книжку заявника не вносилися. Також зазначала, що 01.02.2012 року трудовий договір між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комунальник-Нікополь» був розірваний на підставі її заяви - за власним бажанням , відповідно до ст. 38 КЗпП України. З цього часу заробітна плата їй не нараховувалася та не виплачувалася. Трудова книжка була повернута заявнику підприємством без будь-яких записів про роботу на цьому підприємстві.

На звернення заявника до управління Пенсійного фонду у м. Нікополі з метою здійснення перерахунку нарахованої пенсії отримала повідомлення, що в пенсійній справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник-Нікополь» присутня довідка за № 10 від 05.09.2011 року про прийняття її на роботу робітником по комплексному прибиранню з 01.08.2011 року (договір за № 17 від 01.08.2011 року). В зв`язку з тим, що заявником не була надана трудова книжка, договір про припинення роботи або інші документи, підтверджуючі факт звільнення, в перерахунку їй відмовлено (а.с. 7).

Судом оглянуто копію пенсійної справи ОСОБА_1 , наданої на адресу суду Головним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та встановлено, що в її матеріалах дійсно присутня довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник-Нікополь» за № 10 від 05.09.2011 року про прийняття ОСОБА_1 на роботу робітником по комплексному прибиранню з 01.08.2011 року (договір за № 17 від 01.08.2011 року) ( а.с. 49), однак будь-яких відомостей про прийняття ОСОБА_1 до роботи чи її звільнення з вказаної посади трудова книжка не містить (а.с. 36-41).

На даний час Товариство з обмеженою відповідальністю «Комунальник-Нікополь» на стадії припинення не перебуває (а.с. 53), однак на неодноразові звернення заявника надати відомості про її прийняття на роботу та відомості про її звільнення чи копію трудового договору від 01.08.2011 року або відомості про розірвання цього договору залишаються без уваги.

Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Аналогічні положення містяться в Європейській соціальній хартії (переглянута) від 03.05.1996р. (ратифікована Україною 14.09.2006р.).

Так, ст. 1 Хартії визначає що з метою забезпечення ефективного здійснення права на працю сторони зобов`язуються: визнати однією зі своїх найголовніших цілей і одним зі своїх найголовніших обов`язків досягнення та підтримання якомога високого і стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості; ефективно захищати право працівника заробляти собі на життя професією, яку він вільно обирає; створювати безкоштовні служби працевлаштування для всіх працівників або забезпечувати їхнє функціонування; забезпечувати належну професійну орієнтацію, підготовку та перекваліфікацію або сприяти їм.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується.

У статті 5-1 КЗпП України закріплено,що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України,серед іншого, вільний вибір виду діяльності; правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За змістом ст.22 КЗпП України та відповідно доположень Конституції України вбачається, що будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що сторонами трудового договору є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, якому й надано право звільнення працівників у певних умовах. Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно до ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Даний факт припинення трудових відносин має юридичне значення для ОСОБА_1 , оскільки на його підставі для заявника виникають правові підстави для реалізації права отримання пенсії за віком та здійснення її перерахунку.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає за необхідне встановити факт припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комунальник-Нікополь» на підставі ст. 38 КЗпП України з 01 лютого 2012 року.

Таким чином, суд вважає за необхідне вимоги заявника задовольнити.

На підставі наведеного, та керуючись ст.ст. 19, 76-81, 263-265, 293-294, 315-319 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Комунальник-Нікополь» (місце знаходження м. Нікополь, вул. Шевченко, буд. 79-а), Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (місце знаходження 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26) про встановлення факту припинення трудових відносин задовольнити.

Встановити факт припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комунальник-Нікополь» на підставі ст. 38 КЗпП України з 01 лютого 2012 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. В. Рунчева