УХВАЛА

27 серпня 2021 року м. Мукачево Справа №303/6644/21

4-с/303/39/21

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши матеріали

за скаргою ОСОБА_1

особа, на рішення якої подається скарга: головний державний виконавець Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Гонак Михайло Михайлович

заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

про визнання неправомірними дій головного державного виконавця щодо виконання виконавчого листа №303/7458/13-ц, визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця про передачу виконавчого провадження, про прийняття виконавчого провадження, про відновлення виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про визначення розміру додаткових витрат, про закінчення виконавчого провадження та стягнення коштів, внесених на депозитний рахунок,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною скаргою.

При вирішенні питання про можливість відкриття провадження на підставі вказаної скарги, суд виходить з того, що згідно зі ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Фактичний аналіз змісту скарги свідчить про те, що частина вимог за предметом скарги стосується визнання неправомірними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору, а також про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття провадження за скаргою слід зазначити, що відповідно до частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, імперативними приписами частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного (приватного) виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) та від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 10 квітня 2019 року у справі № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18) та від 29 травня 2019 року у справі № 2-1409/11 (провадження № 14-137цс19), від 19 лютого 2020 року у справі №382/389/17 (11-1009апп19), від 19.05.2020 № 754/2223/15-ц (14-568 цс 19).

Таким чином, вимоги за даною скаргою в частині визнання неправомірними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору від 13.08.2020 та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 13.08.2020 підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, вимога про стягнення з Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) коштів у розмірі 44103,80 гривень не підлягає розгляду в порядку визначеному Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України, оскільки вирішення означених скаржником майнових питань належить здійснювати за правилами позовного провадження.

За таких обставин, у відкритті провадження у справі в цій частині слід відмовити на підставі п. 1 частини першої ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України.

В свою чергу, скарга в частині вимог про визнання неправомірним та скасування постанов головного державного виконавця про передачу виконавчого провадження від 12.08.2020, про прийняття виконавчого провадження від 13.08.2020, про відновлення виконавчого провадження від 13.08.2020, про закінчення виконавчого провадження від 13.08.2020 підлягає залишенню без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 Цивільного процесуального кодексу України).

Фактичний аналіз змісту вимог за скаргою свідчить про те, що скаржник просить суд визнати незаконними та скасувати постанови від 12.08.2020 та від 13.08.2020, зазначивши, що про оскаржувані постанови він дізнався лише 29.07.2021, отримавши на електронну адресу заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» про поновлення строків пред`явлення до виконання виконавчого листа.

Поряд з цим, у матеріалах скарги відсутні докази про ознайомлення зі змістом оскаржуваних постанов саме 29.07.2021.

В свою чергу скаргу подано до суду 11.08.2021.

Отже, з урахуванням правових приписів ст. 449 Цивільного процесуального кодексу України дана скарга могла бути подана до суду до 10.08.2021 (включно), за умови подання скаржником доказів, які свідчили б про ознайомлення зі змістом оскаржуваних постанов 29.07.2021.

При цьому, суд зазначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законодавством певних процесуальних дій.

Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають статус стабільних.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає «Право на справедливий суд», одним із аспектів якого є право доступу, яке не є абсолютним і може підлягати законним обмеженням, які мають законну мету та використаними засобами та досягнутими цілями. Таким законним обмеженням є передбачені законом строки звернення до суду, які можуть бути поновлені за заявою заявника із зазначенням та обґрунтуванням поважних причин та надання належних доказів щодо причин пропуску строків звернення до суду.

Так, у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави».

По відношення до цього слід зазначити, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків передбачених Цивільним процесуальним кодексом України (стаття 126 Цивільного процесуального кодексу України).

Отже, закінчення строку, передбаченого ст. 449 Цивільного процесуального кодексу України становить собою юридичний факт, який може бути підставою для правових наслідків, визначених частиною другою ст. 126 названого Кодексу.

У відповідності з положеннями частини першої ст. 127 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує вені дії (бездіяльність), та пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними докази.

Незважаючи на вищевказані законодавчі норми, скаржник не заявив клопотання про поновлення пропущеного строку та не надав доказів щодо поважності причин пропуску ним строку для звернення до суду із вказаною скаргою.

Таким чином, скаргу в частині вимог про визнання неправомірними дій головного державного виконавця щодо виконання виконавчого листа №303/7458/13-ц, визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця про передачу виконавчого провадження від 12.08.2020, про прийняття виконавчого провадження від 13.08.2020, про відновлення виконавчого провадження від 13.08.2020, про закінчення виконавчого провадження від 31.08.2020 слід залишити без розгляду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2 5, 186, 260, 447, 448 Цивільного процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1.У відкритті провадження за скаргою в частині вимог про визнання неправомірними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору від 13.08.2020, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 13.08.2020 та про стягнення коштів, внесених на депозитний рахунок - відмовити.

2. Скаргу в частині вимог про визнання неправомірними дій головного державного виконавця щодо виконання виконавчого листа №303/7458/13-ц, визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця про передачу виконавчого провадження від 12.08.2020, про прийняття виконавчого провадження від 13.08.2020, про відновлення виконавчого провадження від 13.08.2020, про закінчення виконавчого провадження від 31.08.2020 - залишити без розгляду.

3. Копію даної ухвали надіслати заявнику (скаржнику).

4. На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Кость