Справа № 308/8221/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Шумило Н.Б.

за участю секретаря Луцак В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ужгород справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільним майном,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин справи:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому з уточненнями просить зобов`язати відповідача припинити дії, які порушують право спільної власності та користування спільним майном мешканців будинку АДРЕСА_1 , а саме: не чинити перешкоди у користуванні допоміжним приміщенням коридору (сходовим маршем, що веде до горищного простору) та спільним горищем, відновивши вільний доступ через коридор мансардного приміщення на горище в будь-який день і в будь-яку пору доби (при потребі); тобто усунути перешкоди в користуванні спільним коридором, сходовою кліткою та горищем у будинку по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металевих дверей для доступу до спільного коридору та горища; зобов`язати відповідача переобладнати приміщення кухні разом із водо-нагрівним газовим обладнанням, із піддахового приміщення над її спальнею в інше приміщення мансардної квартири АДРЕСА_2 , яке є симетричним до приміщення кухні першого поверху (квартира АДРЕСА_3 ), тобто в приміщення, де раніше була кухня (та кочегарка автономного опалення кв. АДРЕСА_2 ), до реконструкції квартири мансардного типу.

Позов обґрунтовано тим, що в 2017-18 роках, колишній тимчасовий власник квартири АДРЕСА_4 , гр. ОСОБА_3 , за своїм особистим задумом, провів самовільну реконструкцію мансардного приміщення квартири АДРЕСА_2 . У вказаному будинку в квартирі АДРЕСА_5 проживає позивач. Всі будівничі роботи перепланування виконувалося спішними темпами, так як квартира готувалася для перепродажі. При цьому гр. ОСОБА_3 , що стало відомим згодом, будь-яких дозволів від ОСОБА_4 не отримував. Дана квартира АДРЕСА_2 розташована на мансардному приміщені одноповерхового будинку, із двома окремими приватними квартирами першого поверху. Тобто, в цілому будинок це три квартири, що мають спільний вхід через веранду першого поверху, на якому дві квартири окремих власників, і дальше із спільного коридору східці сполучають мансардне приміщення квартири відповідачки (квартири АДРЕСА_2 ).

Позивач зазначає, що внаслідок внутрішнього перепланування мансардного приміщення квартири АДРЕСА_2 , без будь-яких узгоджень, будівельники-аматори розширили геометричні розміри квартири-мансарди за рахунок коридорного проходу загального користування на горище, (що становить 10 кв.м самовільно захопленої площі), а також шляхом демонтажу, в супереч вимог Державних Будівельних Норм здійснено переміщення приміщень: кухні, кладової, житлової кімнати, за рахунок входу, чим ліквідовано вільний доступ до допоміжного приміщення простору горища будинку. В наслідок цієї, самовільно захопленої площі облаштували велику кухню мансардної квартири АДРЕСА_2 над спальною кімнатою квартири позивача та прямо над її вікном вмонтували турбо-водообігрівач та газову плиту, що є явним грубим порушенням вимог ДБН В.3.2-2-2009 «Реконструкція, ремонт, реставрація об`єктів будівництва». При цьому жодних офіційних матеріалів, які б містили відомості про те, що були отримані всі необхідні дозволи на проведення реконструкції квартири-масандри та мешканці-співвласники цього будинку надавали згоду на це не існує.

Вказано, що внаслідок реконструкції її та інших жильців будинку позбавлено можливості будь-яким чином користуватися приміщенням горища, котре є в спільному користуванні і залишається ним по факту згідно норм Закону. Однак, потрапити туди не можливо. Суть в тому, що захопивши (без будь-яких узгоджень) прохід на загальне горище, вільний вхід для мешканців будинку знищено, та обладнано окремо висувну драбину в центральній частині коридору квартири ( АДРЕСА_2 ), до того ж вхідну частину на площадку перед коридором квартири АДРЕСА_2 (доступ до дверей входу на горище) замуровано, вмонтовано масивні металеві двері і самовільно приєднано до об`єму квартири АДРЕСА_2 . Таким, чином реконструйована квартира в мансардному приміщені переобладналася в квартиру з «власним особистим» горищем, котре не входить в план квартири Відповідачки, не продавалося разом із квартирою і не могло продаватися так як є спільною власністю всіх жильців будинку АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що діючою на той період часу Інспекцією Держбуд контролю, гр. ОСОБА_3 , був притягнутий до адміністративної відповідальності, а також він зобов`язався відновити місце розташування кухні симетрично до приміщення кухні квартири АДРЕСА_3 (тобто кухня над кухнею). Також, ОСОБА_3 , гарантував, що для задоволення потреб у користуванні приміщенням горища загального користування іншими співвласникам він обладнає лаз прямо із коридорних бетонованих сходів (загального користування), котрі сполучають перший поверх із приміщенням горища над вбудованою мансардою кв. АДРЕСА_4 , та слугували б за своїм призначенням вільному доступу на горище мешканцями цього будинку. Позивач зазначає, що перенесення приміщення кухні згідно вимог ДБН та обладнання вільного доступу до приміщення загального користування - горища, тепер, є обов`язком відповідачки гр. ОСОБА_2 , оскільки, набувши право власності на реконструйовану мансардного типу квартиру АДРЕСА_2 , Відповідачка набула гарантованого Конституцією України обов`язку: «Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству». Вказує, що відповідач, без будь-яких на те правових підстав привласнила собі те, що згідно Договору купівлі-продажу не купувала, тобто спільне горище включаючи сходи спільного користування, котрі є проходом на горище і до мансардної квартири. Вважає, що самочинно перебудована та приєднана частина технічної частини будинку спільного користування(горища) та добудова обмежувальної стіни до площадки разом із сходовим маршем до горищного простору є нічим іншим, як самовільне будівництво і, будь-яких прав власності у відчужувача квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , на це не було, а Відповідачка та члени її сім`ї відповідно не набули.

Процесуальні дії по справі:

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільним майном повернуто заявнику (Т.1, а.с. 20-21).

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (Т.1, а.с.23-24).

07 вересня 2020 року від позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшло уточнення до позовної заяви.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.09.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільним майном повернуто позивачеві (Т.1, а.с.43-44).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 29.12.2020 року ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 вересня 2020 року скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільним майном - направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі (Т.1, а.с.82-86).

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.01.2021 року відкрито провадження в справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи (Т.1, а.с.90-91).

01 лютого 2021 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, до якого долучено докази направлення такого позивачу. Відповідач заявляє, що в повному обсязі не визнає позовні вимоги, які є надуманими позивачкою, предмет позову відсутній. Зазначає, що нею придбано житло згідно договору купівлі-продажу квартири 28 березня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В., зареєстровано в реєстрі за р.№157. А тому будь-які вимоги щодо демонтажу дверей, які є дверима її приватної власності (адже на мансардному поверсі розміщена тільки одна квартира і ця квартира під номером АДРЕСА_2 належить відповідачу згідно договору купівлі-продажу) та перепланування її приватного помешкання є безпідставними та незаконними. Вказує, що відповідно до п.2 прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1 , вона просить суд позбавити відповідача права, що гарантує ст.41 Конституції України. Відповідач зазначає, що нею, як добросовісним набувачем квартири, використовується об`єкт зданий в експлуатацію. ОСОБА_2 вказує, що вона не створюю позивачці жодних перешкод у користуванні її власним майном, а також територією загального користування. Докази, щоб підтверджували здійснення нею перешкод, в позовній заяві справа відсутні. Вважає, що в поданій позовній заяві вбачаються ознаки зловживання процесуальними правами ОСОБА_1 , оскільки це завідомо безпідставний позов, за відсутності предмета спору та у спорі, який має очевидно штучний характер. На підставі наведеного відповідач просила закрити провадження у справі, оскільки відсутній предмет спору, позов має очевидно штучний характер.

01 лютого 2021 року ОСОБА_1 було заявлено клопотання в порядку ст.84 ЦПК України, у якому зазначено, що у зв`язку із тим, що позивач позбавлена можливості надати суду належно засвідчену копію, чи оригінал Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , просить суд витребувати від ОСОБА_2 , для огляду, та долучення до матеріалів справи зазначений документ. Окрім цього, вважає, що досить суттєво-важливим для об`єктивності вирішення даного судового розгляду позову є наступні документи, котрі позивач позбавлена можливості надати суду і котрі можна отримати лише на запит суду: план газофікації будинку АДРЕСА_1 в цілому, і квартири АДРЕСА_2 в цьому ж будинку зокрема, станом на 1985-1990 роки; будівельний план квартири АДРЕСА_4 станом на 1990, 1995(2000) роки.

08 лютого 2021 року від позивача ОСОБА_1 на адресу суду поступило заперечення на відзив, до якого долучено докази направлення такого відповідачу. Зазначає, що відповідач явно не розуміючи заявлені до неї позовні вимоги безпринципно заявляє, що вона в повному обсязі не визнає позовні вимоги. Вказує, що її позбавлено права користування майном, котре їй належить згідного норм Закону України, зазначає, що їй не цікаво кому належать двері, котрі обмежують її права вільного користування майном, вважає твердження відповідача про те, що «перепланування її приватного помешкання є безпідставним та незаконним» є не більше, як прояв незнання вимог діючого законодавства. Позивач вказує, що ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , купили квартиру АДРЕСА_4 від колишніх співвласників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , після чого, розпочали так званий об`ємний ремонт квартири. Однак, нові набувачі, не маючи офіційної реєстрації дозволу про початок будівельних робіт в дійсності розламали дах над всім будинком (повністю знесли конструкції стропил) та розпочали було самовільну надбудову стін будинку із суттєвою зміною фасаду та конфігурації. 29 червня 2017 року спеціалістами відділу ДАБК Ужгородської міської ради було проведено позапланову перевірку зазначеного об`єкту. За результатами перевірки складено Акт. Протокол, та Припис, в якому зобов`язано гр. ОСОБА_3 , зупинити будівельні роботи та отримати дозвільні документи для проведення будівельних робіт. Після чого, ОСОБА_3 , та ОСОБА_5 , «зфармазонили удаваний проект, та отримали дозвіл». Позивач зазначає, що жодні будівельні норми, які прийняті та діють в Україні не містять такого поняття як реконструкція квартири в багатоквартирному будинку, адже реконструкція дозволена лише стосовно окремого об`єкта і то при умові не втручання в несучі стіни і фундамент об`єкта реконструкції. Вказує, що ОСОБА_3 було подано на погодження до відділу ДАБК Ужгородської міської ради проект капітального ремонту даху, упорядження фасаду по АДРЕСА_1 . У зв`язку із чим позивач вважає, що на ОСОБА_3 ні ОСОБА_5 жодних дозволів на будь-яке перепланування (зміну геометричних розмірів квартири) АДРЕСА_4 не отримували, тобто всі зміни в перебудові та переплануванні квартири є самочинними. Позивач вказує, що до розробленого плану експлікації приміщень мансардного поверху, в супереч Рішення Конституційного Суду України від 9 листопада 2011 року № 14-рп/2011, та ст.382 ЦК України, до загальної маси приміщень нібито належних до площі квартири АДРЕСА_6 , що не лише не відповідає дійсності, але й зазначеним вимогам Закону. Вказує, що у відповідності до ч.1.ст.203, ч.2 ст.215, ст.216 ЦК України є безапеляційним підтвердженням, що Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , реєстр.№157 від 28.03.2019р.,в частині продажу площатки Літера 1 площею 2,81 (коридор), а також самовільно спорудженого (розширеного) приміщення кухні під Літерою 2 із розмірами 7,94 м.кв., в цій частині, недійсний нікчемний правочин, з наслідками передбаченими ч.1 ст.236 ЦК України, що не потребує додаткового визнання його таким судом. Зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 взагалі не отримували такі дозвільні документи як нотаріально посвідчена згода сусідів на проведення реконструкції. На підставі наведеного позивач просила заявлений нею позов задовольнити в цілому.

17 лютого 2021 року ОСОБА_1 було заявлено клопотання про поновлення строку на подання доказів та долучення їх до матеріалів справи, яке було задоволене судом.

17 лютого 2021 року від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду поступило заперечення на відповідь на відзив, до якого долучено доказ надіслання такого позивачу. Зазначає, що в повному обсязі не визнає позовні вимоги, які є безпідставними, відсутній предмет спору, який має очевидно штучний характер. Повідомляє, що квартиру вона придбала в березні 2019 року, тобто через рік після введення її в експлуатацію. ОСОБА_8 та позивач ОСОБА_1 підписали нотаріально завірену заяву «...на ремонт та реконструкцію шатрового даху над будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , без зміни існуючої конфігурації даху зі сторони дворового фасаду та без проведення надбудови (перебудов) стін, що примикають до нашої квартири...», що засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М. і зареєстровано в реєстрі 06.07.2017 за №1222, 1223. Відповідач зазначає, що в доданому до заперечення на відзив листі та додатках з Управління ДАБК №5-2/15.01-14 від 03.02.2021 на сторінці 2 в плані чітко видно межі квартири АДРЕСА_2 з експлікацією приміщень до реконструкції, а у абзаці 2 вище згадуваного листа, написано що «Управління ДАБК Ужгородської міської ради ...за №36 від 19.10.2017 року видало містобудівні умови та обмеження для реконструкції власної квартири АДРЕСА_1 » для попереднього власника цієї квартири. Крім того, у позивача наявний лист, про який ОСОБА_1 не згадує в жодному процесуальному документі з Ужгородської міської ради за № Г-2259 від 22.09.2020 року, де в третьому абзаці констатується факт, що «Об`єкт зданий в експлуатацію згідно Декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ЗК 54 лютий 2018 р.», що зареєстровано Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради.

Підсумовуючи наведене відповідач зазначає, що квартиру вона придбала в березні 2019 року - через рік після введення в експлуатацію. З графічних матеріалів, наданих в листі Управління ДАБК №5-2/15.01-14 від 03.02.2021, видно, що вказана квартира на мансардному поверсі одна і наявні її межі відповідно до плану та з експлікацією приміщень, які не змінились і після реконструкції. Попередній власник отримав містобудівні умови та обмеження для реконструкції власної квартири АДРЕСА_7 від 19.10.2017 року, що підтверджено вищезгаданим листом, після чого Управління ДАБК видало Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ЗК 54 лютий 2018 р. Отже об`єкт готовий до експлуатації і відповідно його використовував попередній власник. А тому будь-які вимоги щодо демонтажу дверей та перепланування приватного помешкання є безпідставними та незаконними. Відповідач вказує, що нею як добросовісним набувачем квартири, використовується об`єкт зданий в експлуатацію. ОСОБА_2 зазначає, що вона не створює позивачу жодних перешкод у користуванні її власним майном, а також територією загального користування, докази, які підтверджують здійснення нею таких перешкод, у позовній заяві та справі відсутні. Вказує, що квартира АДРЕСА_5 , в якій проживає позивачка з чоловіком, є прибудовою до основного будинку за адресою АДРЕСА_1 зі своїм окремим дахом та виходом на цей дах. На підставі наведеного відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позовна заява не мотивована, не містить жодних доказів, крім того відсутній предмет спору, позов має очевидно штучний характер.

24 лютого 2021 року позивачем ОСОБА_1 було подано клопотання у якому позивач просила витребувати від приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В. із наявного у неї архівного зберігання копію із копії Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , посвідченого 28 березня 2019 року .(рестр. № 157), укладений між продавцями (співвласниками) квартири ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , та набувачкою ОСОБА_2 та архівну копію з копії Технічного Паспорту виготовлену Ужгородським міським Бюро Технічної Інвентаризації на дату безоплатної приватизації житла 1993-94 рік, де зазначені реальні відомості щодо розмірів загальної площі квартири АДРЕСА_4 , житлової кімнати(кімнат), їх графічне розташування на плані мансардного приміщення графічне розташування допоміжних приміщень (кладова, кочегарка та інш.) а також систему опалення(обігріву) та сполучення з горищем спільного користування. Крім цього, заявлено клопотання про залучення до участі в процесі в якості спеціаліста Начальника Управляння Державного Архітектурно-Будівельного контролю ОСОБА_9 . Позивач зазначає, що названа посадова особа має великий стаж практичної роботи в галузі Держбутконтролю та знайома із даною ситуацією в деталях щодо всіх будівель і споруд на які видавались дозвільні документи на реконструкцію та перебудову за останні роки, тому може надати професійні роз`яснення в галузі реконструкції та перебудови.

02 березня 2021 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій позивач просила доповнити другий абзац реченням наступного змісту: «допустити добровільне виконання Відповідачем рішення суду на протязі календарного місяця, від дати набрання рішенням суду законної сили».

11 березня 2021 року позивачем ОСОБА_1 було заявлено клопотання про поновлення строку на подання доказів та долучення їх до матеріалів справи, яке було задоволене судом.

У судовому засіданні 11.03.2021 року було поставлено на обговорення заявлені позивачем 01.02.2021 року та 24.02.2021 року клопотання про витребування доказів та заяву про уточнення позовних вимог від 02.03.2021 року. Сторона відповідача проти задоволення вказаних клопотань та заяви заперечила. У судовому засіданні позивач клопотання про витребування планів на жиловий будинок за 1990-1995 роки не підтримав. Вказав, що після подачі клопотань ним вже були отримані відповідні плани за 1993-1994 рр. Щодо залучення спеціаліста, сторона позивача вказувала, що у ОСОБА_9 є оригінали планів щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , та вона може надати пояснення по даній справі. Судом було роз`яснено положення ст.74 ЦПК України, зокрема, що спеціалістом може бути будь-яка особа, яка володіє спеціальними знаннями і навичками застосування технічних засобів і може надавати консультації під час вчинення процесуальних дій з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок та що роз`яснення, консультації що надаються спеціалістом, не є самостійним джерелом доказів, вони лише носять допоміжний характер при дослідженні доказів або здійсненні інших процесуальних дій. Позивач зазначив, що на даний час необхідності у залученні спеціаліста немає, але якщо суд захоче переконатися в певних обставинах, він може надати пояснення. Вказали, що хотіли б, щоб суд змусив спеціаліста оглянути квартиру АДРЕСА_4 . Після представником позивача було вказано, що він «знімає питання» про залучення спеціаліста, що розцінено судом як відкликання вказаного клопотання.

Також в даному судовому засіданні було задоволено клопотання відповідача та долучено до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_8 , укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_2 зв`язку із чим відсутня необхідність витребування відповідного договору у нотаріуса.

Щодо заяви про уточнення позовних вимог, то судом було взято до уваги, що нормами чинного ЦПК не передбачено можливості подачі заяви про уточнення позовної заяви. Судом така заява була розцінена як заява про збільшення позовних вимог, та керуючись ч.2 ст.126 ЦПК України, оскільки така подана з пропуском встановлених п.2, ч.2 ст.49 ЦПК строків, так як судові засідання у справі відбулися 02.02.2021 року 19.02.2021 року, суд, без виходу до нарадчої кімнати, вказану заяву залишив без розгляду.

22 квітня 2021 року відповідачем ОСОБА_2 було подано заяву про приєднання до справи доказів.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 квітня 2021 року визнано заяву позивача ОСОБА_1 про відвід (самовідвід) судді Шумило Н.Б. необґрунтованою. Постановлено вирішення питання про відвід передати судді, якого визначити в порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України (Т.1, а.с. 222-223).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 квітня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шумило Н.Б. у цивільній справі №308/8221/20 відмовлено. Матеріали цивільної справи №308/8221/20 повернуто судді Шумило Н.Б. для продовження розгляду (Т.1, а.с.226-227).

Крім того, 07 квітня 2021 року на адресу суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 , відповідно до змісту якої, позивач, відповідно до ст.224 ЦПК України дає свою згоду і просить завершити розгляд даної справи без її участі в порядку «заочного розгляду справи». Зазначила, що нею на обґрунтування своїх позовних вимог додано цілком переконливі докази: проект забудови будинку згідно інвентарної справи (мансардне приміщення) із зазначенням сполучення з горищним простором спільної власності та користування; Рішення Конституційного Суду України стосовно приміщень (горища) спільної власності; екземпляр діючих ДБН В.3.2-2-2009 (Київ Мінрегіонбуд України 2009) "Реконструкція, ремонт, реставрація об`єктів будівництва" Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, рішення судів України з розгляду аналогічних справ, офіційні документи Інспекції ДБК Ужгородської міської ради щодо самовільної перебудови. Вказала, що відповідачем за позовом не надано ні суду ні їй жодних належних доказів на спростування заявленого позову. Аналогічна за змістом заява від позивача поступила на адресу суду 14 липня 2021 року.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання призначене на 10.08.2021 та 19.08.2021 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подані позивачем заяви від 07.04.2021 року та 14.07.2021 року розцінюються судом, як заяви про розгляд справи за відсутності позивача, та суд, керуючись вимогами ч.3 ст.211 ЦПК України, заслухавши позицію відповідача, постановив провести розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Щодо заочного розгляду справи, то порядок такого розгляду регламентований положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, згідно якої суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач з`являлася у судове засідання та подала відзив, відсутні правову підстави для проведення заочного розгляду справи.

У судовому засіданні 10.08.2021 року відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечила, пояснення надала аналогічні викладеним у відзиві та запереченнях у відповіді на відзив, вказала. Доповнила, що вважає, що відсутній предмет спору та позов носить штучний характер. Вказала, що подані позивачем заперечення на відзив є процесуально нікчемним документом, оскільки мала бути подана відповідь на відзив. Зазначила, що ОСОБА_1 є власником лише 1/3 частки квартири. Позивачем була подана нотаріально посвідчена заява про надання згоди на ремонт та реконструкцію, проте така не долучена до матеріалів справи. З наданого листа від 19.01.2021 року вбачається, що відомості про горище відсутні. Щодо позовної вимоги про переміщення кухні відповідач зазначила, що позов у цій частині ґрунтується на припущеннях, доказів, що кухня знаходиться над її житловою кімнатою не надано. Додатково зазначила, що позивач не зверталася у відповідні органи на час, коли здійснювалася реконструкція квартири. Квартиру вона придбала на підставі договору купівлі-продажу в березні 2019 року та на даний час квартира перебуває у тому стані в якому була придбана, жодних перепланувань відповідачем вчинено не було. У наступне судове засідання, призначене на 19.08.2021 року відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. При цьому, подала заяву, відповідно до змісту якої просить завершити розгляд справи без її особистої участі. Все викладене нею у відзиві на позовну заяву, у заперечення на відповідь на відзив, у заявах під час проведення судового засідання підтримує в повному обсязі. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позовна заява не мотивована, не містить жодних доказів та відсутній предмет спору, позов має очевидно штучний характер. 19.08.2021 фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.2016 року, спадкова справа №97/2016р, зареєстроване в реєстрі за №1-138, серії НАТ №713502 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спадкоємцем зазначеного в свідоцтві майна ОСОБА_11 , 1988 р.н.. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 1/3 частки квартири, що розташована в АДРЕСА_9 , яка належала померлій на праві приватної спільної часткової власності. Зазначена квартира з двох кімнат, житловою площею 34,4 кв.м, загальною площею 49,7 кв.м, розташована на першому поверсі двоповерхового житлового будинку (Т.1, а.с.202).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 28.03.2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В., зареєстрованого в реєстрі за №157, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 продали, а ОСОБА_2 купила належну продавцям на праві спільної часткової власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 79,1 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат житловою площею 33,2 кв.м. (Т.1, а.с.183).

Листом начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради О.Зотової від 10.07.2017 №435/26-15 гр. ОСОБА_8 у відповідь на його скаргу від 26.06.2017 року щодо самовільного перепланування мансардного приміщення квартири АДРЕСА_4 шляхом розширення габаритів квартири за рахунок надбудови стін, повідомлено, що спеціалістами відділу ДАБК Ужгородської міської ради проведено позапланову перевірку з виїздом на місце. При перевірці встановлено, що при заміні даху гр. ОСОБА_3 , також була піднята висота стелі мансардного поверху шляхом домуровування кутових стін позицій 6 та 4 (відмічених у технічному паспорті як 4 - кладова та 6 - котельня), по яких вже відповідно влаштовано конструкції даху. Таким чином, площа мансардного поверху збільшилась приблизно на 10 м.кв, що становить 7% від загальної площі квартири АДРЕСА_2 . Відповідно до вищенаведеного власник квартири АДРЕСА_4 , гр. ОСОБА_3 повинен був звернутись до управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради за містобудівними умовами та обмеженнями, а також зареєструвати повідомлення про початок виконання будівельних робіт у відділі ДАБК Ужгородської міської ради. Після отримання дозвільних документів розпочати будівельні роботи. За результатами перевірки складено акт, протокол та припис, в якому зобов`язано гр. ОСОБА_3 зупинити будівельні роботи та отримати дозвільні документи для проведення будівельних робіт. Повідомлено, що забудовника притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 1 ст. 34 та ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (Т.1, а.с.13-14).

Із листа виконавчого комітету Ужгородської міської ради №Г-2259 від 22.09.2020 року слідує, що реконструкція квартири АДРЕСА_4 розпочалась у червні 2017р.. Власником квартири гр. ОСОБА_3 розпочались роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_2 без відповідної реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт в управлінні державного архітектурно-будівельного контролю. У зв`язку з цим забудовника притягнуто до відповідальності згідно чинного законодавства. У жовтні 2017 року ним було отримано містобудівні умови та обмеження, що затверджені наказом № 36 від 19.10.2017р. та зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ЗК 81 від 30.11.2017р.. Об`єкт зданий в експлуатацію згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ЗК 54 лютий.2018р. (Т.1, а.с.55-56).

Позивачем до позову долучено фотозображення та схематично зображений план квартири АДРЕСА_2 до ремонту та після перепланування (Т.1, а.с.33-38, 134-135, 140).

До позовної заяви позивачем долучено Державні будівельні норми України «Реконструкція, ремонт, реставрація об`єктів будівництва» Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт ДБН В.3.2-2-2009 (Т.1 а.с.114-129).

Листом начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради О.Зотової від 03.02.2021 року №Г-2/15.01-14 проінформовано, що відповідно до містобудівних умов та обмежень, виданих управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради за №36 від 19.10.2017 року, реконструкція власної квартири АДРЕСА_4 мала здійснюватись в межах існуючих конструкцій, однак, замовником було змінено геометричні розміри мансардного поверху, при заміні даху була піднята висота стелі шляхом домуровування кутових стін, по яких вже влаштовано конструкції даху, в результаті чого площа мансардного поверху збільшилась (Т.1, а.с.130).

Із плану мансардного поверху за адресою об`єкту: АДРЕСА_8 , за 2017 рік слідує, що експлікація приміщення до реконструкції була наступною: 1.коридор 2,8 м.кв.; 2.кухня 7,9 м.кв.; 3.вбиральня 5,9 м.кв.; 4.кладова 9,0 м.кв.; 5.житлова 20,3 м.кв.; 6.котельня 9,0 м.кв.; 7. житлова 12,9 м.кв.; 8.коридор 5,7 м.кв.; 9.тераса 2,3 м.кв., загальна площа 75,8 м.кв. (Т.1, а.с.131).

Також долучено план поверхів будівлі літери «а» по АДРЕСА_1 , зокрема план мансарди за 09.09.1967 рік, на якому зображені межі квартири (Т.1, а.с.141, 219) та журнал внутрішніх замірів і підрахунків площ приміщень по АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.142).

Згідно листа директора ТОВ «Закарпатреконструкція» М.Несух від 05 березня 2021 року №10/21 у 2017 р. гр. ОСОБА_3 замовляв розробку частини проектної документації, а саме розділу «Паспорт опорядження фасаду» по з АДРЕСА_1 . Паспорт фасаду було виготовлено і передано замовнику. В той же час, Паспорт опорядження фасаду будинку по АДРЕСА_1 є офіційним документом та згідно ДБН А.2.2-3:2014 є окремим розділом проектної документації, який включає в себе: проектні рішення виключно по оздобленню фасаду (характеристики елементів фасаду, матеріалів їх оздоблення, колористики), без втручання в конструкції будівлі та без зміни її техніко-економічних показників (габаритів, поверховості будівельного об`єму, площі тощо) (Т.1, а.с.163).

З відповіді директора Комунального підприємства Архітектурно-планувального бюро Ужгородської міської ради №130 від 19.04.2021 року слідує, що згідно з наявними в матеріалах інвентаризаційної справи планами поверхів житлового будинку по АДРЕСА_1 від 23.03.1948 р. (з подальшими поточними змінами від 09.09.1967 р.) такий складається з підвальних приміщень, першого та мансардного поверхів. Відповідно до відомостей внутрішніх обмірів і підрахунку площ приміщень від 08.09.1967р. приміщення мансардного поверху вказано як квартира під АДРЕСА_2 і до її складу включено:1. Кухню; 2.Ванну; 3.Кладову; 4.Житлову кімнату; 5.Кладову; 6.Житлову кімнату; 7.Коридор; 8.Терасу; 9.Коридор. Відомості про наявність допоміжних приміщень загального користування на мансардному поверсі та горище відсутні. Кухня знаходиться в приміщенні поз.1. Відомості про останнє обстеження квартири АДРЕСА_2 , які находяться у справі, датовані 10.09.2012 р. Змін у розміщенні кухні та інших приміщень не виявлено (Т.1, а.с.218).

Застосоване судом законодавство, позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, у їх сукупності та кожен окремо, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна

Як встановлено судом, у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розташовано три квартири, та відповідно вказаний будинок є багатоквартирним.

Пунктом 6 частини першої ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія

Згідно п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Частиною 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно ч.2 ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Тобто, законодавець встановлює застереження, за яким власник наділяється таким правом лише за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 зазначено, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 у справі № 1-22/2011 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII (2482-12) зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Таким чином, право спільної власності здійснюється співвласниками багатоквартирного будинку за їхньою згодою.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Захист речового права шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні (негаторного позову) є можливим лише носієм речового права і передбачає доведення позивачем наступних обставин: 1) належність позивачу речового права, з приводу захисту якого він звертається до суду; 2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання; 3) вчинення цих дій саме відповідачем.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 607/947/18 (провадження № 61-7795св19).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у пункті 33 надав роз`яснення, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

З матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/3 частки квартири, що розташована в АДРЕСА_9 . Разом з тим, суд констатує, що відомостей про інших співвласників вказаної квартири суду надано не було та не було надано актуальної інформації про право власності на таку.

Відповідач, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 .

Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у користуванні допоміжним приміщенням коридору (сходовим маршем, що веде до горищного простору) та спільним горищем, оскільки відповідач встановила металеві двері, які утруднюють доступ до спільного коридору та горища. Вказує, що такі перешкоди виникли при здійсненні попереднім власником квартири ОСОБА_3 реконструкції мансардного поверху. Разом із тим, жодних доказів, які б підтверджували, що було самовільно зайнято горище та сходовий коридор позивачем надано не було.

З долученого до иатеріалів справи листа начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради О.Зотової від 10.07.2017 №435/26-15 вбачається, що було встановлено, що при заміні даху гр. ОСОБА_3 , була піднята висота стелі мансардного поверху шляхом домуровування кутових стін позицій 6 та 4 (відмічених у технічному паспорті як 4 - кладова та 6 - котельня), по яких вже відповідно влаштовано конструкції даху. Як вбачається із листа виконавчого комітету Ужгородської міської ради №Г-2259 від 22.09.2020 року тодішній власник квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_3 в жовтні 2017 року отримав містобудівні умови та обмеження, що затверджені наказом № 36 від 19.10.2017р. та зареєстрував повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ЗК 81 від 30.11.2017р.. Об`єкт зданий в експлуатацію згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ЗК 54 лютий.2018р. Із матеріалів справи також слідує, що під час реконструкції було змінено геометричні розміри мансардного поверху, при заміні даху була піднята висота стелі шляхом домуровування кутових стін, по яких вже влаштовано конструкції даху, в результаті чого площа мансардного поверху збільшилась.

Проте з наданих позивачем доказів не вбачається, що відповідачем (або попереднім власником квартири) було самовільно зайнято горище та утруднено їй та іншим співвласникам багатоквартирного будинку доступ до нього. Всі надані позивачем документи вказують на те, що при реконструкції квартири ОСОБА_3 було домуровано кутові стіни мансардного поверху, за рахунок чого було збільшено площу квартири.

Крім цього, позивачем не надано доказів того, що у багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , наявне таке допоміжне приміщення як горище, та що таке є спільним майном багатоквартирного будинку.

Так, відповідачем було надано відповідь директора Комунального підприємства Архітектурно-планувального бюро Ужгородської міської ради №130 від 19.04.2021 року з якої слідує, за наявними в матеріалах інвентаризаційної справи планами поверхів житлового будинку по АДРЕСА_1 від 23.03.1948 р. (з подальшими поточними змінами від 09.09.1967 р.) такий складається з підвальних приміщень, першого та мансардного поверхів. Відомості про наявність допоміжних приміщень загального користування на мансардному поверсі та горище відсутні.

Долучені позивачем схеми (Т.1, а.с.37-38) не є належними та допустимими доказами на підтвердження зазначених ним обставин, оскільки такі здійснені не уповноваженою на ще особою, не є офіційними документами.

Крім цього, відповідачем зазначено, що ОСОБА_8 та позивач ОСОБА_1 підписали нотаріально завірену заяву «...на ремонт та реконструкцію шатрового даху над будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , без зміни існуючої конфігурації даху зі сторони дворового фасаду та без проведення надбудови (перебудов) стін, що примикають до нашої квартири...», проте суд не може надати такому оцінку, оскільки вказаної згоди до матеріалів справи долучено не було.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено порушення її прав, а саме, що в приміщенні будинку АДРЕСА_1 на мансардному поверсі було розташоване спільне майно багатоквартирного будинку сходовий марш, що веде до горищного простору та горище загального користування та відповідачем чиняться позивачу перешкод у користуванні вказаними приміщеннями, у зв`язку із чим позовні вимоги в частині усунення перешкоди у користуванні допоміжним приміщенням коридору (сходовим маршем, що веде до горищного простору) та спільним горищем задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача переобладнати приміщення кухні суд приходить до наступного висновку.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом четвертим частини другої статті 16 ЦК України.

Відповідно до статті 152 ЖК Української РСР виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Пунктами 1.4.1, 1.4.2, 1.4.3 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Відповідно до пунктів 8.11, 8.12 державних будівельних норм В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» забороняється при реконструкції i капітальному ремонті розміщувати кухні i санвузли (ванні кімнати, туалети) над i під житловими кімнатами. При влаштуванні кухні-їдальні в окремій квартирі не допускається розташовувати трубопроводи i кухонне інженерне обладнання (плити, водонагрівачі, вентилятори, умивальники тощо) над i під житловими кімнатами.

Долученими до позовної заяви доказами позивачем не доведено, що було переобладнано приміщення кухні в квартирі АДРЕСА_4 , внаслідок чого допущено порушення вимог Державних будівельних норм в частині заборони розміщення кухні та санвузлів над і під житловими кімнатами. Згідно відповіді директора Комунального підприємства Архітектурно-планувального бюро Ужгородської міської ради №130 від 19.04.2021 року відомості про останнє обстеження квартири АДРЕСА_4 , які знаходяться у справі, датовані 10.09.2012 р. та змін у розміщенні кухні та інших приміщень не виявлено.

Доказів того, що позивач зверталася до органів державного архітектурно-будівельного контролю та було встановлено наявність порушень відповідачем норм ДБН про здійсненні перепланування кухні суду надано не було. Також у суду відсутні відомості, що відповідача чи попереднього власника квартири було притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої нормами КУпАП за порушення правил користування жилими будинками і жилими приміщеннями, зокрема за порушення положень 8.11, 8.12 державних будівельних норм В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».

Клопотання про призначення експертизи стороною позивача заявлено не було, а надані стороною позивача докази не підтверджують наявність зазначених у позові обставин.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 76, 81, 89, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, ст.382, 383, 391, 396 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільним майном, відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_9 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 .

Повне рішення суду складено 25 серпня 2021 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило