Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2021 Справа №607/17921/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання: Комінярської О.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шлапака М.Я., третьої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з участю третіх осіб без самостійних позовних вимог приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів Олександри Богданівни, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору міни від 17 серпня 2015 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Віврів Олександрою Богданівно, зареєстрований в реєстрі за №2394,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб без самостійних позовних вимог приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів Олександри Богданівни, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору міни від 17 серпня 2015 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Віврів Олександрою Богданівно, зареєстрований в реєстрі за №2394.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 17 серпня 2015 року був укладений договір міни між ним та ОСОБА_3 , відповідно до якого позивач передав належні йому на праві власності Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 Ѕ частину земельної ділянки, на якій розташований будинок, а відповідач взамін передала позивачу у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Вказує, що зазначений договір укладений ним під впливом тяжких життєвих обставин і на вкрай невигідних умовах. Зазначає, що з 2014 року хворів онкологічним захворюванням та у зв`язку з хворобою та лікуванням йому були необхідні спокійні умови життя, уникнення сварок та конфліктів, натомість ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_2 , які після смерті його брата стали власниками Ѕ частини будинку по АДРЕСА_1 , влаштовували сварки, що негативно відбивалося на стані його здоров`я. Щоб уникнути сварок позивач ОСОБА_1 був змушений здійснити міну частин належного йому житлового будинку та земельної ділянки на двокімнатну квартиру , належну ОСОБА_3 . Позивач у позовній заяві вказує, що дана міна здійснена на невигідних для нього умовах, належна йому половина житлового будинку із будівлями та земельна ділянка, на якій вони розташовані вартували значно більше, ніж двокімнатна квартира у будинку старого типу. Після покращення здоров`я позивач зрозумів, що несправедливий, нерівноцінний договір міни підлягає скасуванню, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 10 листопада 2020 було відкрито провадження у справі та було постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до заперечень на позовну заяву, подану відповідачем ОСОБА_3 , остання вважає позовну заяву необґрунтованою та безпідставною, спірний договір таким, що вчинений відповідно до вимог чинного законодавства, який відповідає волі та дійсним намірам сторін, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказала, що позивач та її покійний чоловік ОСОБА_4 були спадкоємцями по Ѕ частині житлового будинку по АДРЕСА_1 . Оскільки її чоловік помер у 1999 році та не встиг отримати спадщину, спадкове майно Ѕ частини вказаного будинку з відповідною частиною надвірних будівель та земельної ділянки 20 жовтня 2004 року успадкувала дочка ОСОБА_2 . В період з дня відкриття спадкової справи по 2015 рік позивач одноосібно проживав у вказаному будинку та чинив перешкоди, як в успадкуванні своєї частини ОСОБА_2 , так і в користуванні вказаним майном. Відповідач вказала, що позивач запропонував обмін Ѕ частини будинку на двокімнатну квартиру та 17 серпня 2015 року між нею та позивачем укладено договір міни, згідно п.1 якого ОСОБА_1 передає ОСОБА_3 у власність належну йому на праві власності Ѕ частину будинку з відповідною частиною надвірних будівель та Ѕ частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а вона взамін передала у власність ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Відповідно до п.2 цього договору сторони оцінили вартість Ѕ частини вказаного будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1 в розмірі 176404 грн., вартість Ѕ частини земельної ділянки 32847.42 грн., квартира АДРЕСА_2 оцінена сторонами в розмірі 239 030 грн. У договорі позивач зазначив, що його волевиявлення є вільним і відповідає його внутрішній волі, договір не має фіктивного характеру та удаваного правочину, під час укладення договору позивач ствердив, що не має захворювань, що перешкоджають йому усвідомленню суті договору та позивач у договорі підтвердив, що договір не вчинявся під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних умовах. Окрім цього, ОСОБА_3 вказала, що хоч і в договорі зазначено, що міна проводиться без грошової доплати, нею оплачено ремонт в квартирі АДРЕСА_2 у сумі 3000 доларів США, встановлено індивідуальне опалення, оплачено вартість ремонтних робіт на суму 2000 доларів США та передано позивачу 5000 доларів США, за які він придбав гараж № НОМЕР_1 по вул. Лесі Українки в обслуговуючому кооперативі «Східний». На підставі вищевикладеного, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

У відповіді позивача ОСОБА_1 на заперечення відповідача ОСОБА_3 позивач вказує, що відповідач та її дочка ОСОБА_2 перебували за кордоном у республіці Іспанія, а тому твердження відповідача про те, що він одноосібно і неправомірно проживав у будинку по АДРЕСА_1 та чинив перешкоди, як у спадкуванні, так і в проживанні не відповідають дійсності. Позивач зазначив, що через систематичні сварки, конфлікти між ним та відповідачем та її дочкою, які повернулися з-за кордону, він був змушений здійснити міну належної йому частини будинку на квартиру. Вказав, що після здійсненої міни 2016 року відповідач та її дочка ОСОБА_2 розмістила в мережі Інтернет оголошення про продаж вказаного будинку АДРЕСА_1 за 120 тис. доларів США, що підтверджує те, що міна була нерівноцінною, а тому просить суд вважати заперечення відповідача необґрунтованими та задовольнити позов про визнання договору міни недійсним.

Як вбачається із заперечень на позовну заяву третьої особи ОСОБА_2 , остання вказала, що позивач та її покійний батько ОСОБА_4 були спадкоємцями по Ѕ частині житлового будинку по АДРЕСА_1 . Оскільки її батько помер у 1999 році та не встиг отримати спадщину, спадкове майно Ѕ частини вказаного будинку з відповідною частиною надвірних будівель та земельної ділянки 20 жовтня 2004 року успадкувала вона, що підтверджується свідоцтвом про спадщину за законом від 20 жовтня 2004 року. В період з дня відкриття спадкової справи по 2015 рік позивач одноосібно проживав у вказаному будинку та чинив перешкоди, як в успадкуванні своєї частини, так і в користуванні вказаним майном. ОСОБА_2 зазначила, що позивач запропонував відповідачу ОСОБА_3 обмін Ѕ частини будинку на двокімнатну квартиру та 17 серпня 2015 року між її матір`ю та позивачем укладено договір міни, згідно п.1 якого ОСОБА_1 передає ОСОБА_3 у власність належну йому на праві власності Ѕ частину будинку з відповідною частиною надвірних будівель та Ѕ частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а відповідач взамін передала у власність ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Відповідно до п.2 цього договору сторони оцінили вартість Ѕ частини вказаного будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1 в розмірі 176404 грн., вартість Ѕ частини земельної ділянки 32847.42 грн., квартира АДРЕСА_2 оцінена сторонами в розмірі 239 030 грн. У договорі позивач зазначив, що його волевиявлення є вільним і відповідає його внутрішній волі, договір не має фіктивного характеру та удаваного правочину, під час укладення договору позивач ствердив, що не має захворювань, що перешкоджають йому усвідомленню суті договору та позивач у договорі підтвердив, що договір не вчинявся під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних умовах. Окрім цього, ОСОБА_2 підтвердила, що хоч і в договорі зазначено, що міна проводиться без грошової доплати, відповідачем оплачено ремонт в квартирі АДРЕСА_2 у мусі 3000 доларів США, встановлено індивідуальне опалення, оплачено вартість ремонтних робіт на суму 2000 доларів США та передано позивачу 5000 доларів США, за які він придбав гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_3 . На підставі вищевикладеного, третя особа ОСОБА_2 просить у задоволенні позову відмовити, при прийнятті рішення просить застосувати позовну давність при вирішенні спору.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 вказав,що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат ОСОБА_4 , який проживав з сім`єю та їхнім спільним батьком у половині будинку АДРЕСА_1 . Після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_2 успадкували половину вказаного будинку. Із 2004 року по 2014 рік ОСОБА_2 перебувала за кордоном. Повернувшись в Україну , вона подала до суду заяву про поділ спадкового майна та висунула пропозицію про продаж дому за ціною 90-100 тисяч доларів США. Однак, через те, що не вдалося продати вказаний будинок, ОСОБА_2 запропонувала позивачу здійснити міну належної йому Ѕ частини будинку із земельною ділянкою на квартиру по АДРЕСА_4 . Вказує, що на той час він важко хворів. Через постійні конфлікти із ОСОБА_2 стан здоров`я погіршувався та він погодився на запропоновану міну житлом, хоча це було вкрай невигідно для нього. Через агенцію нерухомого майна ОСОБА_2 виставила вказаний будинок АДРЕСА_1 на продаж за 120 тис. доларів США, що на той час становило 350 тис. грн. Запропоновану йому для міни квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_2 оцінила у 25 тис доларів США. Крім того, зазначає, що ОСОБА_2 дала позивачу 8 тис. доларів США для встановлення автономного опалення та придбання гаража, всього сума становила 33 тис. доларів США. У той час загальна вартість будинку по АДРЕСА_1 становила 90 тис. доларів США, тобто, належна йому половина вартувала 45 тис. доларів США. Таким чином, ОСОБА_2 повинна була доплатити позивачу ще 12 тис доларів США (45000-33000=12000), однак на його звернення про доплату вказаної суми ОСОБА_2 відповідала категоричною відмовою. Вважає, що договір міни вчинений під впливом тяжкої для позивача обставини та на вкрай невигідних умовах, а тому просить позов задовольнити та договір міни визнати недійсним.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Шлапак М.Я. позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити, визнати договір міни від 17 серпня 2015 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Ваврів Олександрою Богданівною, зареєстрований в реєстрі за №2394 недійсним, оскільки він укладений у важких життєвих обставинах для позивача, зважаючи на те, що на той час він хворів та на вкрай невигідних умовах, під впливом тиску.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, де вказала, що просить суд у задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначила, що отримала спадщину за законом на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 . у 2014 році повернулася з-за кордону і в 2015 році подала до суду позов про поділ будинку та земельної ділянки, після чого позивач запропонував їй здійснити міну належної йому частини будинку на квартиру з доплатою у сумі 2000 доларів США. Вказала, що насправді вони, хоч це і не було обумовлено умовами договору міни, доплатили позивачу 8000 доларів США. Стверджує, що позивач ОСОБА_1 ніколи не перебував у важких життєвих обставинах, тому вважає, що немає жодних підстав для визнання договору міни недійсним. Окрім того, вказує, що на даний час зовнішній та внутрішній вигляд будинку АДРЕСА_1 значно покращився, а саме, здійснено надбудову та зроблено ремонт, на підтвердження вказаного факту надала фотокартки будинку під час здійснення міни та на даний момент.

Третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів О.Б. у судове засідання не з`явилася, подала письмові пояснення з приводу предмету позову, де одночасно вказала, що просить суд справу розглянути без її участі. З письмових пояснень третьої особи вбачається, що 17 серпня 2015 року нею було посвідчено договір міни, укладений між ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , відповідно до якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_3 належні йому на праві власності: Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 Ѕ частку земельної ділянки, на якій вона розташована та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 взамін передала у власність ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Вказала, що в серпні 2015 року до неї звернулися позивач та відповідач з метою посвідчення договору міни. Вона роз`яснила сторонам порядок укладення такого договору і його правові наслідки та визначила перелік документів, які потрібно додатково надати приватному нотаріусу для посвідчення договору. Зазначила, що нею було встановлено особи сторін та визначено обсяг їх цивільної дієздатності, встановлено дійсні їх наміри, а саме: провести міну нерухомого майна. Окрім того, сторони у договорі міни визначили вартість майна та нотаріус у письмових пояснення вказує на те, що відповідно до оціночної вартості майна вартість Ѕ частини будинку була меншою за вартість двокімнатної квартири, що спростовує твердження позивача про те, що нібито договір був укладений на вкрай невигідних умовах. Крім цього, ОСОБА_5 зазначила, що долучена до позовної заяви медична документація не стосується періоду, коли був укладений договір міни від 17 серпня 2015 року. Приватний нотаріус Ваврів О.Б. вказала, що з моменту укладення сторонами договору міни минуло більше ніж 3 роки і строк позовної давності за вимогою про визнання договору недійсним вже минув та більші строки позовної давності на спірні правовідносини не поширюються.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію позивача, його представника, проаналізувавши письмові пояснення відповідача, а також пояснення третіх осіб, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з таких підстав.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Судом встановлено, що 17 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір міни, який посвідчений приватним нотаріусом Ваврів Олександрою Богданівною, зареєстрований в реєстрі за №2394, відповідно до якого ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_3 належні йому на праві власності: Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 Ѕ частку земельної ділянки, на якій вона розташована та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 взамін передає у власність ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.2 вказаного договору сторони оцінюють вартість Ѕ частини будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1 в розмірі 176404 грн., вартість Ѕ частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 32847.42 грн., квартиру АДРЕСА_2 в сумі 239 030 грн. Міна проводиться без грошової доплати.

Згідно п. 4 договору міни від 17 серпня 2015 року сторони у присутності нотаріуса стверджують одна одній, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, договір між ними спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі, договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину, вони не визначені у встановленому порядку недієздатними, вони не страждають в момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його по суті, вони вільно володіють українською мовою. Сторони заявляють, що цей договір не вчиняється під впливом тяжких для них обставин і на вкрай невигідних умовах.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 серпня 2015 року ОСОБА_1 набув у власність квартиру на 1 поверсі 5 поверхового будинку, яка скаладається з 2 житлових кімнат загальною площею 56.4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Частина перша ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Згідно ст.715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін.

Відповідно до ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Таким чином, у правовідносинах міни за спірним договором позивач являється покупцем квартири АДРЕСА_2 та одночасно продавцем Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 , тоді як відповідач продавцем квартири АДРЕСА_2 та покупцем Ѕ частини будинку АДРЕСА_1

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, відповідачем передано позивачу ОСОБА_1 , а позивачем прийнято квартиру АДРЕСА_2 , а позивачем передано право власності на Ѕ частину будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1 та Ѕ частину земельної ділянки, в той же час відповідачем прийнято вищевказане нерухоме майно.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У пунктах 7, 8 постанови Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» судам роз`яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановленістаттею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Під час укладання оспорюваного договору міни від 17 серпня 2015 року сторонами було дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором, а доводи позивача про визнання оспорюваного правочину недійсним, не знайшли свого підтвердження.

Позов про визнання договору міни недійсними позивач пред`явив з підстав його вчинення при наявності тяжких життєвих обставин, які спонукали укласти оспорюваний ним договір на вкрай невигідних умовах.

Однак, як вбачається зі змісту договору міни такий жодним чином не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, відповідно до умов договору сторони , в тому числі і позивач ОСОБА_1 , підтвердили той факт, що на момент укладення даного договору він не вчиняється під впливом тяжких для них обставин і на вкрай невигідних умовах.

Що стосується наявності тяжких обставин, на які посилається позивач, як на підставу визнання договору міни недійсним, то їх існування не доведені стороною позивача, оскільки твердження ОСОБА_1 про те, що він на той час хворів онкологічним захворюванням та іншими супутніми хворобами не знайшли свого документального підтвердження під час розгляду справи, оскільки надані позивачем копії медичних документів (виписка з медичної картки стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення № 5964, висновок консультанта) стосуються періоду, що настав після вчинення оспорюваного правочину у 2017 році. Копія медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 , де вказано про наявність у 2015 році діагнозу цукровий діабет не може вважатися тяжкою обставиною та бути підставою для визнання договору міни недійсним.

Щодо посилання позивача на те, що договір укладено на вкрай невигідних для нього умовах, суд звертає увагу та не, що відповідно до умов оспорюваного договору міни ринкова вартість Ѕ частини будинку з відповідною частиною надвірних будівель та Ѕ частка земельної ділянки, які належали позивачу на момент укладення договору міни від 17 серпня 2015 року згідно звіту про оцінку майна, виконаного ТОВ «МБТІ», була значно меншою ринкової вартості двокімнатної квартири, яку отримав позивач за вказаним обміном, що береться судом до уваги при вирішенні питання про визнання договору міни недійсним.

Таким чином, жодних доказів, які б підтверджували існування підстав, встановлених законом, для визнання договору міни недійсним у зв`язку з вчиненням його під впливом важких обставин для позивача та на вкрай невигідних для нього умовах позивачем суду не надано, а тому заявлений позов є необґрунтованим та безпідставним .

Щодо застосування судом строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу протягом строку позовної давності.

Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З позовом про визнання договору міни недійсним позивач звернувся після спливу трирічного строку, клопотання про поновлення строку стороною позивача заявлено не було. Крім цього поважних причин пропуску строку позовної давності звернення до суду позивачем не наведено та судом в ході розгляду справи не здобуто.

Аналізуючи зібрані докази по справі суд, вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити не за пропуском строку позовної давності, а у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки позов є необґрунтованим та безпідставним.

Керуючись ст.ст. 4,13,76,263,265,273,315,354 ЦПК України, на підставі статей 203,215,229 Цивільного Кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з участю третіх осіб без самостійних позовних вимог приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів Олександри Богданівни, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору міни від 17 серпня 2015 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Віврів Олександрою Богданівно, зареєстрований в реєстрі за №2394 відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 .

Третя особа: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає: АДРЕСА_1 .

Третя особа: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів Олександра Богданівна, м. Тернопіль, вул. Д. Січинського, 4/8.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич