Справа № 304/1525/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 серпня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Кожух О.А.,

суддів - Кондора Р.Ю., Бисаги Т.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 травня 2021 року (головуючий суддя Чепурнов В.О., повний текст рішення складено 03.06.2021) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 28.02.2014 між ним та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» і «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

Банк зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредитну картку з установленим кредитним лімітом в розмірі 2500,00 грн. При цьому згідно Умов та Правил надання банківських послуг (пунктів 2.1.1.5.5-2.1.1.5.7, 21.1.12.1 та ін.) клієнт зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, комісії, пені та штрафів, на умовах, передбачених цим договором.

Посилався на те, що згідно з пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дав право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт, а підписання цього договору є прямою у безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 01.09.2019 Банк нарахував йому заборгованість у розмірі 71464,68 грн, з якої: 27587,36 грн - заборгованість за тілом кредиту; 19538,92 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 20109,13 грн - пеня за прострочене зобов`язання; 350,00 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; штрафи згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина) та 3 379,27 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, Банк просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати.

Ухвалене у справі заочне рішення від 25 червня 2020 року, яким було позов Банку задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі 51005,55 грн., за заявою ОСОБА_1 було скасовано ухвалою Перечинського районного суду від 29.10.2020.

Рішенням Перечинського районного суду від 24.05.2021 у задоволенні позову Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, Банк подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу Банку мотивовано тим, що сторонами при укладенні договору досягнуто усіх істотних умов договору; договір укладено шляхом приєднання у порядку ст. 634 ЦК України, при цьому спірний договір є публічним згідно зі ст. 633 ЦК України, умови якого є однаковими для всіх споживачів; зазначає, що підпис відповідача на Умовах та Правилах надання банківських послуг не потрібен; відповідач в Умовах та Правилах надання банківських послуг надав право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт, погодився на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком; за умовами спірного договору позичальник отримав кредитну картку з установленим кредитним лімітом в розмірі 2500,00 грн, який у подальшому збільшено до 35000,00 грн, що стверджується доданими до справи довідкою та банківською випискою по картковому рахунку; зазначає, що на момент оформлення кредиту Банком було встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,3 % на місяць (27,6 % на рік); відповідач погодився з умовами договору, отримав картку, користувався нею, знімав кошти, купував продукти харчування, поповнював рахунок у терміналі, сплачував заборгованість; надану Банком виписку по рахунку, а також розрахунок заборгованості скаржник вважає належними доказами у справі; місцевий суд не врахував, що кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, сума заборгованості постійно змінюється, залежно від використання кредитних коштів та внесення платежів на погашення заборгованості; встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, суд не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків за кредитом.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема зазначає, що Банком не надано належних доказів повідомлення ОСОБА_1 про підняття відсоткової ставки та зміни умов кредитування. Місцевий суд, виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, який саме Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та які Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи, на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати відсотків саме у розмірах і з порядком нарахування, зазначеному в документах, що додані Банком до позовної заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Враховуючи викладене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28.02.2014 між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 25 т. 1).

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг він згоден отримати шляхом роздрукування із сайту http://privatbank.ua. Зазначено, що він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua.

У позовній заяві Банк стверджував, що згідно вказаної анкети-заяви від 28.02.2014 ОСОБА_1 отримав кредитну картку з установленим кредитним лімітом у розмірі 2500 грн, що також слідує з виписки по картковому рахунку (а.с. 25, 133 т. 1).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування, у подальшому, а саме 23.06.2016, відповідачу було збільшено розмір кредитного ліміту до 15000 грн, а 06.04.2017 - до 35000 грн (а.с. 199 т. 1).

До позовної заяви Банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому містяться тарифи щодо чотирьох продуктів - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD» (а.с.24 т. 1 та зворот); додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 9-23 т. 1).

Відповідно до наданого Банком розрахунку станом на 01.09.2019 Банк нарахував відповідачу заборгованість у розмірі 71464,68 грн, з якої: 27587,36 грн - заборгованість за тілом кредиту; 19538,92 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 20109,13 грн - пеня за прострочене зобов`язання; 350,00 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; штрафи згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина) та 3 379,27 грн - штраф (процентна складова).

Встановлено, що у січні 2019 року ОСОБА_1 звертався до Перечинського районного суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк»), про захист прав споживачів, визнання недійсними окремих умов кредитного договору та зобов`язання вчинити дії. Вказував на те, що 28.02.2014 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір, який складається з анкети-заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів Банку, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 2500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

За результатом розгляду такого спору рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 07.03.2019 у справі № 304/27/19 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсною умову угоди № SAMDNWFC1 (картка/рахунок НОМЕР_1 ) щодо підвищення відсоткової ставки з 01 вересня 2014 року до 34,8%, а з 01 квітня 2015 року - до 43,20%. Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості за угодою № SAMDNWFC1 (картка/рахунок НОМЕР_1 ) з 01 вересня 2014 року по теперішній час, застосувавши проценту ставку на рівні 30%, а також зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» зарахувати в якості погашення тіла кредиту надмірно сплачені позивачем відсотки, що нараховувались у період з 01 вересня 2014 року по теперішній час. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019 рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 07.03.2019 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що підписані сторонами документи, які утворюють у даному випадку договір, не містять конкретної умови щодо підняття відсоткової ставки з 01 вересня 2014 року до 34,8 %, а з 01 квітня 2015 року - до 43,20 %. Отже, визнання недійсною умову угоди, яка фактично відсутня, є безпідставним. Фактично позичальник оспорив певні дії банку, вчинені ним на виконання укладеного договору, що не є тотожним до вимоги про визнання окремої частини договору недійсною (а.с. 69-71 т. 1).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.06.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019 залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/97771578).

Постанову суду касаційної інстанції мотивовано тим, що у заяві позичальника від 28.02.2014 - процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про підвищення відсоткової ставки. Касаційний суд погодився із правильністю висновку апеляційного суду про те, що вимоги позивача про визнання недійсною умови угоди, яка фактично відсутня, є необґрунтованими.

Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 статті 82 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановлено, що в анкеті-заяві позичальника від 28.02.2014 процентна ставка не зазначена.

Позивач, обґрунтовуючи вимогу про стягнення відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, посилаючись на те, що вони є невід`ємними частинами договору.

Однак, позивачем не доведено, яку саме картку отримано ОСОБА_1 із даного переліку, який стосується чотирьох видів карт «Універсальна», також у анкеті-заяві від 28.02.2014 не вказано, який саме вид карти мав намір оформити ОСОБА_1 (а.с.25).

В апеляційній скарзі Банк визнає ту обставину, що на момент оформлення кредиту (28.04.2014) відповідачу було установлено розмір відсотків 2,3 % на місяць, що є тотожним 27,6 % річних.

Указане твердження свідчить про необґрунтованість наданого Банком розрахунку заборгованості, в якому із 28.02.2014 застосовано відсоткову ставку 30% річних, із 01.09.2014 - 34,80 % річних, із 01.04.2015 - 43,20 % річних. При цьому у подальшому, із 01.11.2015 Банк застосовував відсоткову ставку 2,9 % на місяць (34,8% річних), із 29.01.2016 - 3,60 % на місяць (43,2 % річних).

Вищевказані доводи скаржника про розмір відсотків, які визнаюся Банком, не узгоджуються та не відповідають розмірам відсотків у наданому Банком витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому містяться тарифи щодо чотирьох продуктів - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD» (а.с.24 та зворот).

Підписана ОСОБА_1 анкета-заява від 28.02.2014, попри те, що не містить умов стосовно процентної ставки, також не містить умов про підвищення відсоткової ставки.

Зазначена обставина щодо відсутності у підписаній анкеті-заяві умов про підвищення відсоткової ставки також підтверджується судовими рішеннями у цивільній справі № 304/27/19 (постановою Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019 та постановою Верховного Суду від 17.06.2021).

Матеріали справи не містять підтверджень, який саме Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та які Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи, на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати відсотків саме у розмірах і з порядком нарахування, зазначеному в документах, що додані Банком до позовної заяви.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.com.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (28.02.2014) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (вересень 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Аналогічні висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін щодо розміру відсотків, наданий банком Витяг з Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи) доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві від 28.02.2014, яка безпосередньо підписана ОСОБА_1 .

Відтак позивач не довів факту прийняття ОСОБА_1 запропонованих йому умов щодо нарахованого банком розміру відсотків та неустойки (пені та штрафів).

У справі, що розглядається, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (розміщені на сайті: https://privatbank.com.ua), які містяться в матеріалах даної справи - не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору.

Таким чином, Банк не довів належними й допустимими доказами тієї обставини, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків за користування кредитом, а також умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та їх розміру.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення відсотків та неустойки, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві.

Сам по собі факт користування карткою та зняття коштів не може свідчити про досягнення домовленості щодо розміру кредиту, терміну користування, розміру відсотків порядку їх нарахування, збільшення відсоткової ставки, порядку нарахування неустойки (штрафів та пені).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі N 342/180/17 з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави вважати, що при підписанні анкети-заяви ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» N 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Оскільки анкета-заява від 28.02.2014 не містить умов про строк повернення кредиту (користування ним), не містить відомостей про отримання конкретної картки (серед чотирьох зазначених на а.с. 24), не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), тому сам по собі розрахунок заборгованості (у якому вказано про нарахування відсотків та неустойки) не свідчить про те, що з відповідачем досягнуто домовленості про розмір і порядок нарахування відсотків та неустойки.

Стосовно доводів скаржника про те, що місцевий суд зазначив, що розмір сум сплачених відповідачем на погашення заборгованості перевищує максимальний ліміт картки, який складав 35 000 грн, не врахувавши ту обставину, що такий ліміт є поновлювальною кредитною лінією - слід зазначити наступне.

Анкета-заява від 28.02.2014, що підписана відповідачем, не містить умов про вид кредитної лінії, а саме поновлюваної чи непоновлюваної.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо тіла кредиту, Банк зазначав, що розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 27587,36 грн, а заборгованість за простроченим тілом кредиту - 19538,92 грн, що разом становить 47126,28 грн.

При цьому згідно з наданими Банком розрахунками ОСОБА_1 було зокрема погашено: 51863,51 грн заборгованості за тілом кредиту; 7262,95 грн за простроченим тілом кредиту (а.с. 6-8).

Оскільки розмір погашеного боргу за тілом кредиту (у тому числі простроченим) перевищує нарахований Банком розмір заборгованості за тілом кредиту, вимоги Банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту (у тому числі простроченим) є необґрунтованими.

Відтак, із висновком місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог - слід погодитися.

Виходячи з наведеного та враховуючи межі доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, а рішення місцевого суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.368, ч. 1 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст.374, ст. ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Перечинського районного суду від 24 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 серпня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: