Номер провадження: 22-ц/813/4026/21
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Порто-Франко»,

відповідач Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНГРУП ФАКТОР»,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФЕСІОНАЛ»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНГРУП ФАКТОР» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2019 року у складі судді Донцова Д.Ю.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Порто-Франко», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНГРУП ФАКТОР», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФЕСІОНАЛ» про визнання недійсними електронних торгів (аукціону) з реалізації нерухомого майна.

Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2019 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНГРУП ФАКТОР» та будь-яким іншим особам здійснювати реалізацію на будь-яких аукціонах та майданчиках, чи будь-яким іншим способом наступних майнових прав:

-на житловий будинок, загальна площа 189,6 кв.м., в т.ч. житлова площа 60,1 кв.м., 2 поверхи, 3 кімнати, підвал та мансарда за адресою: АДРЕСА_1 ;

-на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площа 0,0543 га., кадастровий номер: :36:008:0010 з адресою: АДРЕСА_1 ;

-на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площа 0,0060 га, кадастровий номер: :36:008:0011 за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ТОВ «ФК «ФІНГРУП ФАКТОР» подало апеляційну скаргу, в якій ухвалу суду просить скасувати та відмовити в задоволені заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що предметом спору є вимоги про визнання недійсних електронних торгів з майнових прав банку відмінних від права власності, проте, позивачем не оспорювались ні підстави виникнення у банку прав власності, ані рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування, яким визначено право банку, яке стало підставою проведення аукціону. Посилався на те, що в матеріалах справах відсутні докази у підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Апелянт посилається на порушення правил територіальної підсудності. Вказує на те, що обмежуючи реалізацію майнових прав забезпеченням позову, суд мав застосувати зустрічне забезпечення співмірне із заходами забезпечення позову.

24.05.2021 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. В клопотанні позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення.

Сторони в судове засідання 10.08.2021 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без їх участі.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 26.08.2021.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що співмірність заходів забезпечення позову і заявлених позовних вимог, а також наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому дійшов висновку про задоволення даної заяви.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Цивільним процесуальним законодавством передбачені заходи щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання позитивно прийнятого рішення, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Порто-Франко», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНГРУП ФАКТОР», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФЕСІОНАЛ».

Матеріально-правові вимоги позивача до відповідачів щодо яких він просить ухвалити рішення зводяться до вимог про визнання недійсними електронних торгів (аукціону) з реалізації лоту в частині продажу майнових прав на житловий будинок та земельні ділянки; визнання недійсним протоколу про проведення торгів; визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав щодо спірного нерухомого майна, що полягає у констатації цих фактів.

ОСОБА_1 не є учасником оспорюваних угод, відтак, реституція на його користь неможлива, а тому ймовірне рішення суду не ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення вимог ОСОБА_1 .

Отже, суд не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів та прийшов до помилкового висновку про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

Посилання апелянта на порушення правил підсудності є безпідставним, так як спір стосується майнових прав на нерухоме на який розповсюджуються правила виключної підсудності. За правилом частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що судом не було вирішено питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення позову апеляційний суд зазначає наступне.

Частинами 1-3 статті 154 ЦПК України встановлено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З аналізу вищевикладених норм ЦПК України вбачається, що розгляд судом заяви позивача про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, не суперечить вимогам законодавства, оскільки положеннями статті 154 ЦПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а визначена ч. 3 статті 154 ЦПК України обов`язковість зустрічного забезпечення має вичерпний характер й правовідносини сторін до вказаного переліку не відносяться.

Частиною 1 статті 154 ЦПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Тому розгляд судом першої інстанції заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного позову, не є порушенням наведених норм законодавства.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 лютого 2019 року у справі N 924/789/18, від 10 лютого 2021 року у справі N 754/9842/19.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала про вжиття заходів забезпечення позову скасуванню.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНГРУП ФАКТОР» задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2019 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНГРУП ФАКТОР» та будь-яким іншим особам здійснювати реалізацію майнових прав відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 26.08.2021.

Головуючий:

Судді: