ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1195/21 Справа № 203/4703/17 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «ОТП банк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ПАТ «ОТП Банк» звернулось до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалось на те, що 01.06.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №СМ-300/1706/2006, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 529 000 доларів США.

В порушення умов кредитного договору відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків згідно графіку погашення кредиту, у зв`язку з чим, станом на 05.09.2017 року, утворилась заборгованість в сумі 140 698,40 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 96 463,61 долари США, заборгованість за відсотками - 44 234,79 долари США.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 30.12.2009 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №SR-300/1706/2006, відповідно до якого остання зобов`язалась відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобов`язань в солідарному порядку. Розмір боргових зобов`язань поручителя було визначено додатковим договором №4 від 25.06.2014 року до договору поруки в сумі 101 911,97 доларів США.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №СМ-300/1706/2006 від 01.06.2006 року, що утворилась станом на 05.09.2017 року в сумі 140 698,40 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 96 463,61 долари США, заборгованість за відсотками - 44 234,79 долари США.

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним зустрічним позовом, у якому підтвердила, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №СМ-300/1706/2006 від 01.06.2006 року, між нею та банком 30.12.2009 року було укладено договір поруки №SR-300/1706/2006.

Розмір боргових зобов`язань поручителя було визначено додатковим договором №4 від 25.06.2014 року до договору поруки в сумі 101 911,97 доларів США.

У зв`язку із порушенням позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, банк у відповідності до умов кредитного договору та положень ч.2 ст.1050 ЦК України використав право вимоги щодо дострокового погашення заборгованості, надіславши їй 17.02.2015 року досудову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов`язаних з ним платежів.

Проте, позовні вимоги пред`явив до неї з пропуском шестимісячного строку від встановленої банком дати дострокового повернення кредиту.

Тому, посилаючись на вказані обставини та положення ч.4 ст.559 ЦК України, ОСОБА_2 просила суд визнати припиненою поруку, що виникла на підставі договору поруки №SR-300/1706/2006 від 30.12.2009 року.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року позов АТ «ОТП Банк» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №СM-300/1706/2006 від 01 червня 2006 року в сумі 104 007,29 долари США, що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 96 463,61 долари США та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 7 543,68 долари США.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог АТ «ОТП Банк» - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 - задоволено та визнано припиненою поруку за договором поруки №SR-300/1706/2006 від 30 грудня 2009 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 ..

Також вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив його скасувати в частині стягнення з нього на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором №СM-300/1706/2006 від 01 червня 2006 року в сумі 104 007,29 долари США, що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 96463,61 долари США та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 7 543,68 долари США і ухвалити у відповідній частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, в іншій частині - залишити без змін.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до ст. 360 ЦПК України, в якому вона просить суд скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором №СM-300/1706/2006 від 01 червня 2006 року в сумі 104 007,29 долари США та ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ «ОТП Банк» в задоволенні позову в цій частині, в іншій частині - залишити без змін.

Від АТ «ОТП Банк» також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором №СM-300/1706/2006 від 01 червня 2006 року в сумі 104 007,29 долари США, що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 96463,61 долари США та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 7 543,68 долари США, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 01.06.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №СМ-300/1706/2006, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 529 000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 30.12.2009 року між ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №SR-300/1706/2006, відповідно до умов якого остання зобов`язалась відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобов`язань в солідарному порядку.

Розмір боргових зобов`язань поручителя було визначено додатковим договором №4 від 25.06.2014 року до договору поруки в сумі 101 911,97 доларів США.

Вирішуючи спір по суті в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором №СM-300/1706/2006 від 01 червня 2006 року в сумі 104 007, 29 долари США, оскільки, доказами наявними в матеріалах даної справи підтверджується факт укладення вказаного кредитного договору з відповідачем в порядку, передбаченому законом, доведення до відома останнього положень договору та погодження всіх його істотних умов, видачі кредиту та розміру заборгованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України), а також договір поруки (ст.553 ЦК України).

Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів.

При цьому, за змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Також, нормою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що АТ «ОТП Банк», звертаючись до суду, не обґрунтував та не довів належними доказами розмір заборгованості позичальника і його вину щодо невиконання кредитного договору.

Проте, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, факт укладання договору та видачі кредитних коштів у зазначеному в договорі розмірі підтверджується відповідними копіями кредитного договору; кредитними заявками ОСОБА_1 ; випискою по рахунку та висновком призначеної та проведеної в рамках даної цивільної справи судової економічної експертизи №4491/4492-18 від 29.08.2019 року.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що банк, у зв`язку із невиконанням позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору, скористався своїм правом, передбаченим п.1.9.1 кредитного договору та ч.2 ст.1050 ЦК України, і 17.02.2015 року звернувся з письмовими вимогами до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 , в яких вимагав дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а саме: впродовж 30 календарних днів з дати відправлення банком цієї вимоги погасити кредит в сумі 96 463,61 долари США та відсотки за користування кредитом в сумі 7 543,68 доларів США.

Так, після отримання вимоги від 17.02.2015 року, ОСОБА_1 01.07.2015 року звернувся до відділення банку з письмовою заявою про дострокове погашення заборгованості в сумі 104 007,29 доларів США, однак, в прийнятті коштів у вигляді монет в іноземній валюті (доларах США) банком було відмовлено з посиланням на відсутність відповідних рішень банківської установи щодо можливості прийняття коштів в іноземній валюті у вигляді монет від фізичних осіб.

Таким чином, вищевказане свідчить про визнання ОСОБА_1 боргу в зазначеному розмірі.

Такі висновки також узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі № 911/3685/17.

Отже, встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги АТ «ОТП Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №СM-300/1706/2006 від 01 червня 2006 року в сумі 104 007, 29 долари США підлягають до задоволення.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що АТ «ОТП Банк» не виконав умови кредитного договору, а саме в частині прийняття від нього, як позичальника, грошових коштів у вигляді монет, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, питання правомірності такої відмови банку вже неодноразово було встановлено судами, зокрема:

- у справі №403/1329/16 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк» про тмачення змісту договору постановою Верховного Суду від 06.02.2018 року відмовлено ОСОБА_1 в позові, оскільки, судом встановлено, що: «Враховуючи, що ПАТ «ОТП Банк» не приймалось рішення про використання монет для здійснення касових операцій з фізичними особами, тому відсутні підстави для тлумачення умов договору щодо внесення іноземної валюти в касу у вигляді монет. Посилання позивача на те, що монети в іноземній валюті також є платіжним засобом і відносяться до валюти відповідної країни, не спростовують спеціального правового режиму використання монет у розрахунках між банківськими установами та фізичними особами, що введений актами Національного банку України.»;

- у справі №203/219/15 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк» про захист порушених прав споживача та визнання кредитного договору припиненим щодо визнання положень договору недійсними та внесення змін до договору з підстав односторонньої відмови відповідача від виконання свого обов`язку прийняти до сплати кошти у валюті кредиту, що унеможливило належне виконання позивачем умов Кредитного договору, заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.05.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.06.2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 з тих підстав, зокрема, що: «Відмова Банку прийняти від позивача в рахунок часткового погашення заборгованості за Кредитним договором у вигляді монет, не може свідчити про односторонню відмову відповідача від своїх зобов`язань за Кредитним договором».

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року в оскаржуваній частині, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_1 на користь держави необхідно стягнути суму відстроченого судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року у сумі 60 610 (шістдесят тисяч шістсот десять) грн. 25 коп.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 а ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 60 610 (шістдесят тисяч шістсот десять) грн. 25 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова