Справа № 573/1951/20
Номер провадження 2/573/29/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 серпня 2021 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Замченко А.О.,

з участю секретаря Півньової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з позовом, який у подальшому уточнив. Вказувавє, що з 21 квітня 2007 року по 27 вересня 2016 року перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. На передодні розірвання шлюбу, тобто 31 серпня 2016 року ОСОБА_2 без його відома продала придбаний ними під час шлюбу автомобіль «RENAULT Kengoo», 2013 року випуску, після чого продовжила користуватися ним, через що в нього не виникали будь-які підозри щодо справедливого поділу між ними транспортних засобів, які перебували в їх користуванні. Врівноважені майнові відносини між ними тривали до подання ОСОБА_2 позову про поділ спільного майна подружжя, у зв`язку з чим було відкрито провадження в справі №573/1896/18, в якій предметом спору вказаний автомобіль не був.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що ОСОБА_2 без його згоди розпорядилася їх спільною власністю, просить здійснити поділ автомобіля «RENAULT Kengoo», 2013 року випуску, реєстр. номер НОМЕР_1 , стягнувши на його користь грошову компенсацію половини вартості автомобіля в розмірі 131565 грн. 50 коп.

У зв`язку з тим, що позовна заява не відповідала вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 10 листопада 2020 року її було залишено без руху.

24 листопада 2020 року до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 24 листопада 2020 року відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

15 грудня 2020 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву, в якому вона вказує, що в квітні 2016 року за свої особисті кошти, які отримала від реалізації автомобіля ВАЗ 21107, вона придбала автомобіль «RENAULT Kengoo». У липні-серпні 2016 року вони з ОСОБА_1 замінювали систему опалення в будинку та укладали плитку на подвір`ї. Останній наполягав на продажі спірного автомобіля з метою вкладення коштів у ремонт, у зв`язку з чим ними було прийняте спільне рішення про реалізацію автомобіля, а кошти від його продажу були витрачені на ремонт домогосподарства. Авто купила її донька ОСОБА_3 , якій він був необхідний для пересування до місця роботи. У зв`язку з тиском ОСОБА_1 щодо швидкої реалізації автомобіля, дослідженням ринку щодо вартості транспорту ніхто не займався. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що автомобіль був реалізований під час шлюбу за їх взаємною згодою, у задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 04 січня 2021 року в справі призначено автотоварознавчу експертизу, у зв`язку з чим провадження зупинено.

Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 21 липня 2021 року провадження в справі відновлено.

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 09 серпня 2021 року закрито підготовче провадження в справі та призначено її до розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і його представник адвокат Конорєв В.О. позов підтримали в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Її представник адвокат Дрозденко М.М. просив відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності та у зв`язку з тим, що позов необґрунтований.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 21 квітня 2007 року сторони зареєстровали шлюб (а. с. 20).

26 серпня 2021 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подали спільну заяву про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей (цивільна справа 573/1708/16-ц а. с. 95).

Як вбачається з довідки Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області від 23 березня 2020 року за ОСОБА_2 у період з 21 квітня 2007 року по 27 вересня 2016 року був зареєстрований автомобіль «RENAULT Kengoo», 2013 року випуску, реєстр. номер НОМЕР_1 , який 31 серпня 2016 року перереєстрований на іншого власника (а. с. 21).

27 вересня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було розірвано (а. с. 19).

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 15 липня 2021 року №02/2021 дійсна ринкова вартість автомобіля «RENAULT Kengoo», реєстр. номер НОМЕР_1 , подібного за своїми якостями на час відчуження станом цін на час проведення експертизи складає 263131 грн. (а. с. 195-226).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В абз. 2 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2017 року № 11 роз`яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до пункту 22 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зазначене також узгоджується з правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 21 жовтня 2020 року в справі №686/24549/15-ц, відповідно до якої вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, а не на час придбання цього майна.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 24 жовтня 2019 року в справі №235/7072/16-ц, у разі, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Доводи відповідачки про те, що автомобіль було продано з волі ОСОБА_1 , а гроші були використані на потреби сім`ї, суд вважає безпідставними, оскільки належних і допустимих доказів суду надано не було. З огляду на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 08 липня 2020 року в справі №359/10528/15-ц, згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Тлумачення ст. 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17, Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2018 року в справі №405/2391/15-ц.

З огляду на викладене, посилання ОСОБА_2 на те, що автомобіль було придбано за її особисті кошті, отримані від продажу іншого автомобіля, який їй належав на праві особистої приватної власності, суд також вважає безпідставними, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження зазначеного суду надано не було.

При цьому суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 106 СК України орган державної реєстрації актів цивільного стану складає актовий запис про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не була відкликана. Заяву про розірвання шлюбу подано 26 серпня 2016 року, а автомобіль відчужено 31 серпня 2016 року, тобто після того, як сторони подали відповідному органу заяву про розірвання шлюбу.

Оскільки за час шлюбу сторони набули у власність автомобіль «RENAULT Kengoo», який ОСОБА_2 продала без письмової згоди ОСОБА_1 , суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 24 жовтня 2019 року в справі №235/7072/16-ц, від 30 січня 2019 року в справі №444/848/16-ц.

У судовому засіданні представник відповідачки адвокат Дрозденко М.М. заявив клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки про відчуження спірного автомобіля ОСОБА_1 дізнався ще в 2016 році, а з позовом до суду звернувся лише в жовтні 2020 року.

Згідно зі ст. ст. 256, 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У частинах 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте в період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року в справі № 6-258цс15).

Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один зі співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України).

Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один зі співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04 липня 2018 року в справі №584/1319/16-ц, від 06 листопада 2019 року в справі №203/304/17, від 13 лютого 2020 року в справі №320/3072/18, від 13 липня 2020 року в справі №570/4234/16-ц.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (частини третя, четверта статті 267 ЦК України).

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі №441/569/17.

У судовому засіданні, яке відбулося 18 серпня 2021 року, позивач ОСОБА_1 заявив, що про відчуження спірного автомобіля він дізнався лише 23 жовтня 2020 року. Але вказані твердження спростовуються показами самого позивача, якого в судовому засіданні 16 червня 2021 року за його ж клопотанням було допитано в якості свідка та він показав, що про продаж автомобіля дізнався ще в 2016 році під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до нього про поділ автомобіля.

Крім того, з матеріалів цивільної справи №573/1708/16-ц вбачається, що 01 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 з позовом про поділ спільного майна подружжя (автомобіля та банківських вкладів) (справа №573/1708/16-ц а. с. 5-9).

12 жовтня 2016 року судом здійснено запит ТСЦ 5946 РСЦ МВС України в Сумській області щодо зареєстрованих на ім`я ОСОБА_2 автомобілів (а. с. 232, справа №573/1708/16-ц а. с. 61).

25 жовтня 2016 року до суду надійшла відповідь, з якої вбачається, що 31 серпня 2016 року ОСОБА_4 перереєструвала автомобіль «RENAULT Kengoo», реєстр. номер НОМЕР_1 , на іншого власника (а. с. 233, справа №573/1708/16-ц а. с. 106).

07 листопада 2016 року представник ОСОБА_1 адвокат Конорєв О.В. ознайомився з матеріалами справи (а. с. 234, справа №573/1708/16-ц а. с. 112-114), у зв`язку з чим позивачу з вказаного часу вже було відомо про відчуження спірного автомобіля. Зазначену обставину визнав і сам ОСОБА_1 , будучи допитаним у судовому засіданні 16 червня 2021 року в якості свідка.

З вказаним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 27 жовтня 2020 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

З огляду на викладене, оскільки про порушення свого права ОСОБА_1 зізнався в жовтні 2016 року, а з позовом у даній справі звернувся до суду лише в жовтні 2020 року, тобто позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, про застосування наслідків спливу якого заявленого адвокатом відповідача в справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про поділ спільного майна подружжя відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 18 серпня 2021 року.

Суддя