ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року

м. Харків

Справа №621/937/20

Провадження № 22-ц/818/1359/21

Харківський апеляційний суд складі:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Котелевець А.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Каплоух Н.Б.

Учасники справи :

Позивач Селянське фермерське господарство "Дельта",

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою Селянського фермерського господарства "Дельта" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 7 серпня 2020 року (суддя - Вельможна І.В.), -

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року СФГ «Дельта» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі з наступними вимогами:

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0327, загальною площею 3,600 га., укладений 01.10.2015 строком на 25 років між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 11904637 від 02.11.2015;

- припинити право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0327, загальною площею 3,600 га., зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 11904637 від 02.11.2015.ОСОБА_3 помер та, відповідно до п. 3 умов договору, у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи договір оренди зберігає чинність для нового власника.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.07.2007 між СФГ «Дельта» та ОСОБА_3 , яка є спадкодавцем ОСОБА_1 , було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0327 загальною площею 3,6003 га., строком на 15 років. Вказана земельна ділянка розташована на території Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області. Цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Категорія земель - землі сільськогосподарського призначення. Договір оренди було зареєстровано в управлінні Держкомзему Зміївського району Харківської області 15 грудня 2009 року, за номером 43.

29.09.2015 на ім`я ОСОБА_1 , було видано свідоцтво про право на спадщину за законом №2-332, спадщина на яку видано свідоцтво складається з земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0327 загальною площею 3,6003 га., на яку в Державному реєстрі речових прав було зареєстровано право власності за №1138777.

У березні 2020 року позивачу СФГ «Дельта» стало відомо про те, що ОСОБА_1 , 01 жовтня 2015 року, без відповідного повідомлення, уклав новий договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:0327 до 2024 року з ОСОБА_2 , та зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 11904637 від 02.11.2015.

Зазначені обставини стали підставою для звернення з цим позовом до суду.

Таким чином, існує одночасно два правочини щодо одного об`єкту договору та зобов`язань, що суперечить законодавству України та породжує наслідки зобов`язань по двом договорам одночасно.

Позивач вважає, що договір оренди земельної ділянки, який був укладений 01 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суперечить нормам матеріального права, а тому є недійсним з моменту його вчинення, оскільки на час його укладення та на час реєстрації за СФГ «Дельта» права на оренду землі був чинним договір оренди спірної земельної ділянки від 30.04.2004 року, який був укладений між 01.07.2007 між СФГ «Дельта» та ОСОБА_3 , правонаступником якої є відповідач ОСОБА_1 .

На підставі наведеного, позивач просить суд визнати недійсним оспорюваний договір оренди та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 7 серпня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0327, загальною площею 3,600 га., укладений 01.10.2015, строком на 25 років, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 11904637 від 02.11.2015.

Припинено право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0327, загальною площею 3,600 га., зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис №11904637 від 02.11.2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Селянського фермерського господарства «Дельта» в особі голови Штих О.П., витрати по оплаті судового збору по 2102 грн., з кожного, а всього 4204 грн. 00 к.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що СФГ «Дельта» та ОСОБА_1 , як спадкоємець померлої ОСОБА_3 , згоди про розірвання договору оренди від 01.01.2007 року не дійшли, а тому на момент чинності договору останній не мав законних підстав укласти договір оренди цього ж предмета з іншою особою ОСОБА_2 . Суд прийшов до висновку, що укладений між відповідачами правочин порушує речове право позивача на спірну земельну ділянку та одночасне існування двох договорів оренди та їх державної реєстрації суперечать вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та в позові відмовити в повному обсязі.

Вважає, що зазначене рішення підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

У скарзі пояснює, що на момент укладення договору ОСОБА_1 стверджував, що обтяження по вказаній земельній ділянці відсутні, в оренду будь кому спірну земельну ділянку ні він, ні його мати ніколи не передавали.

Крім цього, апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вказаний у позові договір оренди між СФГ «Дельта» та ОСОБА_3 , спадкодавицею відповідача, містить виправлення, які не засвідчені ОСОБА_3 , та вказує, що виявив різницю між підписами у самому договорі оренди та акті прийому передачі земельної ділянки, акті визначення меж земельної ділянки.

У зв`язку з тим, що підписи візуально різні в цих документах ОСОБА_2 заявив клопотання про проведення відповідного експертного дослідження, проте суд відмовив у задоволенні такого клопотання, на думку відповідача, суд прийшов висновку до відмови лише з формальних підстав.

Відповідач посилається також на існування начебто двох договорів оренди земельної ділянки між СФГ «Дельта» та ОСОБА_3 , адже на його думку, акт прийому передачі стосується договору № 299 від 01.01.2007 року, хоча позивача стверджує, що діючим договором на даний час є саме договір за № 096.

Звертає увагу суду також на процесуальний момент, а саме, у скарзі порушує питання позовної давності. Зазначає, що позивач звернувся до суду 09.04.2020 року, посилаючись на положення статтей 261,267 ЦК України вважає, що існують підстави, які свідчать про доведеність того факту, що позивач міг отримати інформацію про ймовірне порушення своїх прав у строки, що виходять за межі строку позовної давності, встановленого для даного кола правовідносин.

Від представника позивача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 . Вважає, рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права, на підставі всебічно з`ясованих обставин у справі. Доводи апеляційної скарги позивач розцінює як безпідставні та не обґрунтовані.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не з`явились, були належним чином повідомлені, про що свідчать їх підписи у явочному листі, в якому зазначено дату, час та місце розгляду справи. Матеріали справи також містять довіреність, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 діяти від його мені та в його інтересах.

Таким чином, судова колегія вважає, що сторони є такими, що обізнані про слухання справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі .

Судом встановлено, що 1 січня 2007 року між ОСОБА_3 та СФГ «Дельта» було укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,60 га, зареєстрований в управлінні Держкомзему Зміївського району Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 грудня 2009 року за № 43 (а. с. 7-10).

Як вбачається з акту прийому передачі земельної ділянки від 01 січня 2007 року, ОСОБА_3 , було передано СФГ «Дельта» земельну ділянку загальною площею 3,60 га., в тому числі ріллі 3,60 га. (а.с.11)

За умовами вказаного договору, на підставі акта прийому передачі земельної ділянки від 01.01.2007 ОСОБА_3 передала в строкове платне користування СФГ «Дельта» належну їй на праві власності земельну ділянку загальною площею 3,60 га., у тому числі рілля 3,60 га., до закінчення терміну оренди, яка належить їй відповідно до державного акту серії Р2 №753216. (а.с.14-15)

Відповідно до п. 8 договору оренди земельної ділянки договір укладений на 15 років.

Згідно з п. 35 дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено, придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи; договір припиняється також у інших випадках передбачених законом.

Згідно з п. 36 дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом .

У п. 37 договору обумовлено, що умовами розірвання договору в односторонньому порядку не допускається.

Згідно з п. 39 договору оренди перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізацію юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Відповідно до п. 41 договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.09.2019 ОСОБА_1 , набув у власність земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0327 площею 3,6003 га., у межах згідно з планом, що розташована на території Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), яка належала померлій ОСОБА_3 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії Р2 № 753 216, виданого Зміївським районним відділом земельних ресурсів Харківської області 27 червня 2003 року. (а.с.15, 20)

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованої 01.04.2020 за №205803404 встановлено, що державним реєстратором Зміївської державної нотаріальної контори 29.09.2015 здійснено запис №11383777 щодо реєстрації права оренди земельна ділянка загальною площею 3,6003 га., кадастровий номер :02:000:0327, яка належить ОСОБА_1 за ОСОБА_2 відповідно до договору оренди №б/н від 01.10.2015 (а.с.18-19).

З наданої ОСОБА_2 копії договору №б/н від 01 жовтня 2015 року вбачається, що він укладений між ОСОБА_2 та власником земельної ділянки ОСОБА_1 , щодо оренди земельної ділянки площею 3,6003 га., розташованої на території Скрипаївської сільської ради, Зміївського району Харківської області. Строк дії договору 25 років. Відповідно до пунктів 8 вказаного договору після закінчення вказаного строку договору його дія знову автоматично поновлюється на такий саме ж строк, якщо за 25 днів до закінчення строку договору жодна з сторін не заявить бажання про його припинення (а. с. 63-66).

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що між СФГ «Дельта» та ОСОБА_3 , яка є спадкодавцем ОСОБА_1 , укладений договір оренди земельної ділянки від 01.01.2007 року, який є дійсним, а тому оспорюваний договір 01.10.2015, строком на 25 років, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 11904637, є недійсним, оскільки цей договір порушує речове право позивача на спірну земельну ділянку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам матеріального закону, зроблені із дотриманням норм процесуального права, а також відповідають фактичним обставинам справи та наявним в матеріалах справи письмовим доказам.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вимогами ст.182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 01.01.2006, яка була чинною на дату реєстрації договору оренди від 10.10.2006) орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату ; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11,17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов`язань сторін, порядок страхування об`єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об`єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо. Невід`ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. У разі якщо договором оренди землі передбачається здійснити заходи, спрямовані на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи.

Відповідно до п.п. а) ч.1 ст. 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.

Згідно з ч.4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно зі ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ст. ст.18,20 Закону України «Про оренду землі» - договір оренди землі підлягає державній реєстрації та набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно ст. 202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01 січня 2007 року між ОСОБА_3 та СФГ «Дельта» було укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,60 га, зареєстрований в управлінні Держкомзему Зміївського району Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 грудня 2009 року за № 43.

Водночас з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованої 01.04.2020 за №205803404 встановлено, що державним реєстратором Зміївської державної нотаріальної контори 29.09.2015 здійснено запис №11383777 щодо реєстрації права оренди земельна ділянка загальною площею 3,6003 га., кадастровий номер :02:000:0327, яка належить ОСОБА_1 за ОСОБА_2 відповідно до договору оренди № б/н від 01.10.2015 .

З наданої ОСОБА_2 копії договору №б/н від 01 жовтня 2015 року вбачається, що він укладений між ОСОБА_2 та власником земельної ділянки ОСОБА_1 , щодо оренди земельної ділянки площею 3,6003 га., розташованої на території Скрипаївської сільської ради, Зміївського району Харківської області. Строк дії договору 25 років.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що на момент звернення позивача до суду було укладено договір оренди землі від 01.10.2015 між ОСОБА_2 та власником земельної ділянки ОСОБА_1 , тобто під час дії іншого договору оренди цієї ж земельної ділянки від 01 січня 2007 року між ОСОБА_3 та СФГ «Дельта», та був належним чином зареєстрований.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зобов`язано державного реєстратора встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до пункту 8-1 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема, щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 24 ЗаконуУкраїни«Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав може бути відмовлено у разі, якщо заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Таким чином, подання для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку документів, зокрема тих, які є невід`ємною частиною договору оренди цієї ділянки, на підставі яких заявлене право вже зареєстровано у Державному реєстрі прав за іншою особою, є підставою для відмови у державній реєстрації зазначеного права.

З врахуванням положень законодавства, судом правильно встановлено факт існування одночасно двох правочинів щодо одного об`єкту договору, що суперечить законодавству України.

На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про те, що договір оренди земельної ділянки, який був укладений 01 жовтня 2015 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суперечить вказаним нормам матеріального права, а тому є недійсним з моменту його вчинення, оскільки на час його укладення та на час реєстрації за ОСОБА_2 права на оренду землі був чинним договір оренди спірної земельної ділянки від 01 січня 2007 року між ОСОБА_3 та СФГ «Дельта».

Доводи апеляційної скарги відповідача, що стосуються наявності в договорі оренди виправлень, різність підпису ОСОБА_3 , що на його думку ставить під сумнів факт укладення договору оренди земельної ділянки між СФГ «Дельта» та ОСОБА_3 , судом апеляційної інстанції оцінюються критично.

Судова колегія вважає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції цьому факту була надана належна оцінка, так, зокрема, погоджується з позицією суду першої інстанції, який зазначив, що предметом позову СФГ «Дельта» є визнання недійсним договору оренди землі саме від 01.10.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому клопотання ОСОБА_2 про призначення експертизи , яке стосується оскарження підпису в договорі оренди від 01.01.2007 року між ФГ "Дельта" та ОСОБА_3 не стосується предмету позову.

Посилання відповідача на існування начебто двох договорів оренди земельної ділянки між СФГ «Дельта» та ОСОБА_3 , № 299 та № 096. є безпідставними. Дослідивши матеріали справи, вбачається, що ОСОБА_3 належала одна земельна ділянка . Про наявність у неї будь якої іншої земельної ділянки матеріали справи не містять.

Зі змісту договору оренди від 1 січня 2007 року № 096 вбачається, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 3,60 га державний акт №753216 серія Р2 і саме цей номер і серія держакту і розмір земельної ділянки зазначені в акті прийому-передачі земельної ділянки в якому номер договору оренди від 1 січня 2007 року зазначений як 299, що не спростовує висновків суду, тому судова колегія відхиляє такі доводи відповідача. (а.с.7-11).

Відповідач в апеляційній скарзі також просить суд застосувати положення статей, які регулюють питання строків позовної давності. З цього приводу, суд апеляційної інстанції наголошує на наступному.

Приймаючи участь у розгляді справи в суді першої інстанції відповідач викладав обставини, якими обґрунтовував свої заперечення, зазначав докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про застосування строків позовної давності, тоді як згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Отже, відповідач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Колегія суддів апеляційної інстанція вважає, що задля дотримання вимог процесуального законодавства, подання доказів та клопотань після розгляду справи у суді першої інстанції порушує принципи змагальності та диспозитивності сторін, тому відхиляє, як довод, посилання відповідача на застосування строків позовної давності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги наведені вище та посилання на розірвання оскаржуваного договору, не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, керуючись ст.. 375 ЦПК України, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 141,367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 7 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.В. Котелевець

Н.П. Пилипчук