Справа № 226/2433/21
Справа № 226/2433/21
Провадження № 2-н/226/666/2021
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

27 серпня 2021 року м.Мирноград

Суддя Димитровського міського суду Донецької області Редько Ж.Є., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И Л А:

18.08.2021 заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Вугільна компанія Краснолиманська» (далі ДП ВК «Краснолиманська») нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати у розмірі 108043 грн 37 коп.

Розглянувши заяву, вважаю, що у видачі судового наказу слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 цього Кодексу.

Стаття 161 ЦПК України містить виключній перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ.

Так відповідно до п.1 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Як вбачається з поданої заяви, заявник просить стягнути з ДП «ВК «Краснолиманська» заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2019 року по травень 2021 року у розмірі 108043 грн 37 коп., наявність якої підтверджена доданою до заяви довідкою боржника від 03.08.2021.

Відповідно до цієї довідки ця сума заборгованості вказана після утримання обов`язкових податків та зборів, що не є ідентичним поняттю «нарахована заробітна плата», оскільки саме з нарахованої заробітної плати роботодавець повинен згідно з діючим законодавством утримати податок на доходи фізичних осіб (18%) та військовий збір (1,5%). Тобто заявник просить видати судовий наказ про стягнення заробітної плати, яка видається «на руки» за мінусом вказаних обов`язкових утримань, що не ґрунтується на законі.

Крім того згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню; оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя, встановивши, що заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст.161 цього Кодексу, відмовляє у видачі судового наказу.

Оскільки зазначене не входить до переліку вимог, визначеному ч.1 ст.161 ЦПК України, вважаю за необхідне відмовити у видачі вказаного судового наказу.

Відмова ж у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись ст.ст.161, 163, 165, 166, 353 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» заборгованості по заробітній платі у розмірі 108043 грн 37 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ж.Є.Редько