П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 року м. Київ

Справа № 754/3351/19

Провадження: № 22-ц/824/12375/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Ратнікової В.М., Іванової І.В.

секретар Івасенко І.А.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року, постановлену під головуванням судді Сенюти В.О.,

за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Деснянський районний відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про закриття виконавчого провадження,

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні у державного виконавця Деснянського РВ ДВС Горбатовського І. А. перебувало виконавче провадження з примусового виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року про витребування від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 . 19 лютого 2021 року заявником здійснено вихід до квартири у присутності державних виконавців та встановлено, що у квартирі ніхто не проживає, про що складено акт. Після цього державними виконавцями йому рекомендовано залучити фахівця по заміні замків для вступу у фактичне володіння своєю квартирою. Заявник звертався до фахівців по заміні замків, які в свою чергу заявили, що замінять замки за участю поліції, тоді як дільничний інспектор повідомив, що готовий прийняти участь у заміні замків одночасно з представником виконавчої служби. У зв`язку з цим, 25 лютого 2021 року заявник подав до державного виконавця Вахрамеєвої Я.В. відповідне клопотання про залучення поліції для проведення дій щодо передачі квартири у його у фактичне володіння. Однак, постановою від 18 березня 2021 року державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з державною реєстрацією за ОСОБА_1 права власності на квартиру та не надано відповіді на клопотання від 25 лютого 2021 року. За наведених обставин, просив суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Деснянського РВ ДВС Вахрамеєвої Я.В. від 18 березня 2021 року про закінчення виконавчого провадження; зобов`язати державного Деснянського РВ ДВС Вахрамеєву Я.В. розглянути клопотання стягувача від 25 лютого 2021 року.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року не є виконаним, оскільки для передачі (витребування) квартири у володіння стягувача державний виконавець мав передати йому ключі від квартири або надати можливість стягувачу провести заміну квартирних замків для вступу у фактичне володіння квартирою. Окрім того, суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 2-690/11 та від 14 січня 2020 року у справі № 2-690/11, згідно яких виконання рішень суду про витребування майна передбачає застосування заходів примусового виконання рішення і відноситься до компетенції виконавчої служби, а поняття «витребування» є тотожним поняттю «вилучення та передача предметів», що зазначені у п. 3 ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження».

Ухвалами Київського апеляційного суду від 22 грудня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином.

19 серпня 2021 до Київського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності.

Зважаючи на наведене, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22.12.2020 року постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вахрамєєвою Я.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 754/3351/19 від 11.06.2020 року Деснянського районного суду м. Києва про витребування від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 .

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 24.12.2020 року внесено запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56229270.

Відповідно до акту державного виконавця від 19.02.2021 року встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири. Виходом держаного виконавця у присутності стягувача встановлено, що двері квартири ніхто не відкрив, єдиною перешкодою для потрапляння до власної квартири є відсутність ключів. Зі слів сусідки, ОСОБА_2 більше року у квартири не проживає.

18.03.2021 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження». Постанова обґрунтована тим, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.02.2021року державним реєстратором 24.12.2020 року квартиру АДРЕСА_1 зареєстрована за стягувачем ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, вважав, що рішення суду 11.06.2020 року виконано у повному обсязі, а відтак відсутні підстави для задоволення скарги.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Водночас, відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 у пунктах 115, 116 зазначено, що однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на вказане у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Тобто, внесення 24 грудня 2020 року державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 свідчить про повне виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року, яким витребувано на його користь вказаноїквартири, а тому державний виконавець, виносячи постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), діяв у відповідності до вимог закону.

Враховуючи наведене, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року не є виконаним, оскільки для передачі (витребування) квартири у володіння стягувача державний виконавець мав передати йому ключі від квартири або надати можливість стягувачу провести заміну квартирних замків для вступу у фактичне володіння квартирою, є необґрунтованими, оскільки чинним законодавством не передбачено вчинення державним виконавцем зазначених дій під час примусового виконання рішення про витребування нерухомого майна. Водночас, такі дії можуть вчинятися державним виконавцем під час примусового виконання рішення про вселення (стаття 67 Закону України «Про виконавче провадження»).

Посилання заявника в апеляційній скарзі на судом першої інстанції висновків щодо застосування норм права, зроблених у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 2-690/11, від 14 січня 2020 року у справі № 2-690/11, є безпідставними, оскільки правовідносини у зазначених справах та у справі, яка переглядається, не є подібними.

Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Разом з тим, вищевказані доводи скаржника є необґрунтованими, оскільки у зазначених ним постановах Верховного Суду, та у справі, що є предметом апеляційного перегляду, встановлено різні фактичні обставини.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в в скарзі на дії державного виконавця, аргументи якої знайшли належну оцінку в судовому рішенні. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких підстав, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді В.М. Ратнікова

І.В. Іванова