"14" квітня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Чех Н.А.,
за участю секретаря судового засідання - Кузьменко А.М.,
розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення,
Позивач звернувся до суду із позовною заявою про вселення посилаючись на те, що 25.07.1996 року вона придбала квартиру АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу з відповідачем, він звернувся до суду із позовом про поділ майна подружжя. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2014 року по справі № 755/54/14-ц за ОСОБА_2 визнано право власності на 17/100 частин спірної квартири, а за нею (позивачем) визнано право власності на 83/100 частин квартири. Право власності зареєстровано в державному реєстрі. Однак, відповідач в квартирі змінив замки, та не дає їй ключів від квартири, чинить перешкоди в проживанні. На її звернення щодо вирішення питання мирним шляхом не реагує, від розмови ухиляється.
Позивач до суду не з`явилась, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його присутності, та задоволення позовних вимог. В разі неявки відповідача до суду не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи.
Відповідач до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства. Відзив на позовну заяву не подавав.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 02.11.2020 року.
02.11.2020 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою від 03.03.2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.
В суді встановлено, що сторони у справі перебували в шлюбі, який розірваний рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 14.10.1993 року.
25.07.1996 року ОСОБА_1 уклала Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2014 року, ухваленого у справі № 755/54/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, за ОСОБА_2 визнано право власності на 17/100 частин квартири АДРЕСА_1 , та визнано за ОСОБА_1 право власності на 83/100 частини вказаної квартири.

15.05.2015 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на 83/100 частин квартири АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом.

Статтею 316 Цивільного кодексу України визначено - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору.

Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до частини 1 статі 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно частини 1 статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Так, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За положенням частини першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

По даній справі позивач посилається на те, що відповідач в спірній квартирі змінив замки, ключі не дає, та на вирішення питання мирним шляхом не йде. Дане свідчить про те, що відповідач чинить перешкоди позивачу в праві користуванні, розпорядженні, як власнику майна.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, та підлягають задоволенню. Жодних доказів на спростування доводів позивача відповідач не надав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

По даній справі позивач сплатив судовий збір у розмірі 843,80 грн. Оскільки розмір судового збору становить 840,80 грн., саме дані кошти слід стягнути з відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в користуванні власністю шляхом вселення до квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 копійок) грн.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складання повного судового рішення 14.04.2021 року.

Суддя: