Постанова

Іменем України

18 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 757/24086/14-ц

провадження № 61-15128св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління юстиції в місті Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталія Володимирівна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва

від 26 листопада 2019 року у складі судді Батрин О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року у складі колегії суддів:

Крижанівської Г. В., Оніщук М. І., Шебуєва В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_1 .

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління юстиції в місті Києві (далі - ГУЮ в місті Києві), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (далі - КМНО) Іващенко Н. В., про встановлення нікчемності довіреності, визнання недійсними договорів дарування та зобов`язання повернути майно та визнання особи недобросовісним набувачем нерухомого майна.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 ; 13 вересня 2011 року заведена спадкова справа.

Станом на 2013 рік їй на праві особистої приватної та спільної сумісної власності подружжя, яке було набуто під час шлюбу та залишилось після смерті її чоловіка, належало нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 , квартира АДРЕСА_2 , 1/2 частка квартири АДРЕСА_3 , 1/3 частка квартири АДРЕСА_4 , 6/100 частки квартири АДРЕСА_5 , 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_6 ,

1/2 частка земельної ділянки АДРЕСА_6 .

Зазначала, що у період із 19 травня до 11 червня 2013 року вона перебувала на лікуванні у санаторії «Шаян» Закарпатської області Хустського району, після повернення з якого дізналася, що свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя були передані нотаріусом відповідачу.

Наприкінці серпня 2013 року їй стало відомо, що належне їй майно було безоплатно відчужено ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 поза її волею на підставі довіреності, посвідченої 09 листопада 2005 року приватним нотаріусом КМНО Федоришиним О. П. за реєстровим номером 19393, бланк ВСК 036439, яка нею не видавалася, а тому, на її переконання, є недійсною.

При цьому, під час кримінального провадження з`ясовано, що відповідно до наявного у справах нотаріуса другого примірника за реєстровим номером 19393 від 09 листопада 2005 року з відміткою про використання бланку ВСК 036439, приватним нотаріусом Федоришиним О. П. посвідчувалася довіреність на інше ім`я.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила:

- встановити нікчемність довіреності, вчиненої від її імені на ім`я

ОСОБА_4 , посвідченої 09 листопада 2005 року приватним нотаріусом КМНО Федоришиним О. П. за реєстровим номером 19393, застосувавши наслідки недійсності нікчемного правочину;

- визнати недійсними договори дарування нерухомого майна, укладені від її імені ОСОБА_4 на підставі нікчемної довіреності на користь ОСОБА_2 , посвідчені приватним нотаріусом КМНО Іващенко Н. В., а саме:

договір дарування квартири АДРЕСА_1 за реєстровим № 652 від 1 червня 2013 року;

договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 за реєстровим № 740 від 15 червня 2013 року;

договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 за реєстровим № 743 від 15 червня 2013 року;

договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_4 за реєстровим № 746 від 16 червня 2013 року;

договір дарування 6/100 часток квартири АДРЕСА_5 за реєстровим № 749 від 16 червня 2013 року;

договір дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_6 за реєстровим № 811 від 28 червня 2013 року.

договір дарування 1/2 частки земельної ділянки АДРЕСА_6 за реєстровим № 814 від 28 червня 2013 року;

- повернути їй передане за недійсними правочинами вказане нерухоме майно;

- визнати ОСОБА_2 недобросовісним набувачем.

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 вересня 2016 року, залишеним без змін позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено нікчемність довіреності від імені ОСОБА_1 на ім`я

ОСОБА_4 за реєстровим номером 19393, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Федоришиним О. П.

Визнано недійсними правочини, укладені від імені ОСОБА_7 ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , посвідчені приватним нотаріусом КМНО Іващенко Н. В.:

- договір дарування квартири АДРЕСА_1 за реєстровим номером 652 від 01 червня 2013 року;

- договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 за реєстровим номером 740 від 15 червня

2013 року;

- договір дарування 1/2 частини квартири

АДРЕСА_3 за реєстровим номером 743 від 15 червня 2013 року;

- договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_4 за реєстровим номером 746 від 16 червня 2013 року;

- договір дарування 6/100 частин квартири АДРЕСА_5 за реєстровим номером 749 від 16 червня 2013 року;

- договір дарування 1/2 частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6 за реєстровим номером 811 від 28 червня 2013 року;

- договір дарування 1/2 частини земельної ділянки АДРЕСА_6 , кадастровий номер: :04:004:0786, за реєстровим номером 814 від 28 червня 2013 року.

Повернуто ОСОБА_1 наступне нерухоме майно:

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 ;

- 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 ;

- 6/100 частин квартири АДРЕСА_5 ;

- 1/2 частину житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6 ;

- 1/2 частину земельної ділянки АДРЕСА_6 , кадастровий номер: :04:004:0786.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 березня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Повертаючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанцій вказав на порушення судами попередніх інстанцій положень статей 10, 11 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), оскільки поза увагою судів залишилась та обставина, що довіреність має нотаріальне посвідчення; порушення правил посвідчення довіреності, відсутність волевиявлення сторони правочину, підробка довіреності тощо, є підставами для визнання її недійсною, а не для визнання такого правочину нікчемним. Таким чином, задовольняючи позов про визнання довіреності нікчемною, суди не врахували, що зазначений правочин є оспорюваним, а тому може бути визнаний недійсним.

Короткий зміст уточнених позовних вимог ОСОБА_1

ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила суд:

- визнати недійсною довіреність від її імені на ім`я ОСОБА_4 , посвідченої 09 листопада 2005 року приватним нотаріусом КМНО Федоришиним О. П. за реєстровим номером 19393;

- визнати недійсними договори дарування нерухомого майна, укладені

ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , нотаріально посвідчені приватним нотаріусом КМНО Іващенко Н. В.:

договір дарування квартири АДРЕСА_1 за реєстровим № 652 від 01 червня 2013 року;

договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 за реєстровим № 740 від 15 червня 2013 року;

договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 за реєстровим № 743 від 15 червня 2013 року;

договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_4 за реєстровим № 746 від 16 червня 2013 року;

договір дарування 6/100 часток квартири АДРЕСА_5 за реєстровим № 749 від 16 червня 2013 року;

договір дарування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_6 за реєстровим № 811 від 28 червня 2013 року;

договір дарування 1/2 частки земельної ділянки АДРЕСА_6 за реєстровим № 814 від 28 червня 2013 року;

-повернути їй передане за недійсними правочинами нерухоме майно:

квартиру АДРЕСА_1 ;

1/2 частку квартири АДРЕСА_2 ;

1/2 частку квартири АДРЕСА_3 ;

1/3 частку квартири АДРЕСА_4 ;

6/100 часток квартири АДРЕСА_5 ;

1/2 частку житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6 ;

1/2 частку земельної ділянки АДРЕСА_6 , кадастровий номер: :04:004:0786;

- визнати ОСОБА_2 недобросовісним набувачем зазначеного майна, відчуженого за недійсними правочинами.

Короткий зміст зустрічного позову ОСОБА_2 .

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ГУЮ в місті Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , приватний нотаріус КМНО Іващенко Н. В., про визнання права власності.

Вимоги зустрічної позовної заяви мотивовані тим, що станом на дату її подання оспорювані позивачем договори дарування не розірвані, не є нікчемними та не визнані недійсними, а тому вони підтверджують його право як власника, який відповідно до статті 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсною довіреність від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_4 , посвідченої приватним нотаріусом КМНО Федоришиним О. П. 09 листопада

2005 року за реєстрованим номером 19393.

Визнано недійсними наступні договори дарування нерухомого майна, укладені ОСОБА_4 від імені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 , нотаріально посвідчені приватним нотаріусом КМНО Іващенко Н. В.:

- договір дарування квартири АДРЕСА_1 за реєстровим номером 652 від 01 червня 2013 року;

- договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 за реєстровим номером 740 від 15 червня

2013 року;

- договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 за реєстровим номером 743 від 15 червня 2013 року;

- договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_4 за реєстровим номером 746 від 16 червня 2013 року;

- договір дарування 6/100 частин квартири АДРЕСА_5 за реєстровим номером 749 від 16 червня 2013 року;

- договір дарування 1/2 частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6 за реєстровим номером 811 від 28 червня 2013 року;

- договір дарування 1/2 частини земельної ділянки АДРЕСА_6 , кадастровий номер: :04:004:0786, за реєстровим номером 814 від 28 червня 2013 року.

Повернуто ОСОБА_1 наступне нерухоме майно:

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 ;

- 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 ;

- 6/100 частин квартири АДРЕСА_5 ;

- 1/2 частину житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6 ;

- 1/2 частину земельної ділянки АДРЕСА_6 , кадастровий номер: :04:004:0786.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недобросовісним набувачем відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Суд першої інстанції зазначив, що:

- відповідно до даних із витягу з реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Федоришина О. П. за жовтень-листопад 2005 року,

09 листопада 2005 року за реєстровим № 19393 на бланку ВСК № 036439 була посвідчена довіреність, за якою ОСОБА_10 уповноважила

ОСОБА_11 бути її представником при вчиненні певних юридичних дій;

- водночас у змісті реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Федоришина О. П. за жовтень-листопад 2005 року відсутні відомості про вчинення нотаріальної дії з посвідчення довіреності від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_4 , що свідчить про те, що нотаріальна дія з видачі довіреності від імені позивачки на ім`я ОСОБА_4 за реєстровим № 19393 з використанням нотаріального бланку ВСК № 036439 приватним нотаріусом Федоришиним О. П. 09 листопада 2005 року не вчинялася;

- відповідно до повного витягу з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів від 23 грудня 2014 року № 88552705, бланк ВСК

№ 036439 було отримано приватним нотаріусом Федоришиним О. П.

02 листопада 2005 року та витрачено ним 09 листопада 2005 року. Код витрачання бланка: 7- Довіреність;

- враховуючи, що бланк ВСК № 036439 є унікальним та виготовляється лише в одному екземплярі, суд виключає можливість проведення нотаріусом Федоришиним О. П. реєстрації двох нотаріальних дій щодо посвідчення довіреності від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_10 під одним реєстраційним номером із використанням одного й того ж бланку;

- у нотаріальній справі щодо посвідчення довіреності (нотаріус Федоришин О. П.) відсутній другий примірник довіреності № 19393, виданий ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_4 ;

- суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про призначення судової технічної експертизи документа, про що було постановлено відповідну ухвалу від 18 квітня 2019 року, виходячи з того, що предметом позову

ОСОБА_1 є, зокрема, визнання недійсною довіреності, виданої від її імені на ім`я ОСОБА_4 , посвідченої 09 листопада 2005 року приватним нотаріусом КМНО Федоришиним О. П. за реєстровим номером 19393. Разом з тим, довіреність, видана від імені довірителя - ОСОБА_10 на ім`я повіреної ОСОБА_11 , не є предметом вказаного спору, та відповідно встановлення її дійсності чи відповідності бланку, на якому таку довіреність видано, наявності у її тексті виправлень, підчисток, тощо, дати її виготовлення, авторів підписів, часу проставлення підписів, справжності бланку - не є обставинами, що мають значення для справи та не входять до предмету доказування;

- перебування 09 листопада 2005 року позивачки на лікуванні у санаторії «Хмільник» Вінницької області, що підтверджується санаторно-курортною книжкою, додатково свідчить про неможливість видачі ОСОБА_1 довіреності та її нотаріального посвідчення цього ж дня у місті Києві;

- при цьому оригіналу довіреності, на підставі якої від імені дарувальника діяла ОСОБА_4 , для його огляду в судовому засіданні суду не було надано;

- у судовому засіданні 10 жовтня 2019 року представник відповідача підтвердила, що оригінал такої довіреності відсутній;

- оскільки відчуження нерухомого майна від імені ОСОБА_1 здійснено без її волевиявлення на підставі довіреності, яка підлягає визнанню недійсною, недійсними належить також визнати всі оспорювані договори;

- дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_2 недобросовісним набувачем, оскільки добросовісність набуття не може бути предметом позову чи способом захисту, та в даному випадку визнання недобросовісним набувачем відповідача не вимагається;

- також дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог з огляду на те, що вимоги за зустрічним позовом є взаємовиключними із вимогами ОСОБА_1 за первісним позовом, який підлягає задоволенню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який, встановивши факт недійсності оспореної довіреності через те, що ОСОБА_1 не видавала її на ім`я ОСОБА_4 ; обґрунтовано визнав укладені на підставі цієї довіреності договори дарування нерухомого майна позивача.

Аргументи учасників справи

У жовтні 2020 року до Верховного Суду від ОСОБА_4 надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що апеляційний суд у порушення норм процесуального права розглянув справу без її участі за відсутності будь-яких доказів повідомлення її про судове засідання, призначене на 13 жовтня 2020 року, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості брати безпосередню участь у судовому розгляді.

У листопаді 2020 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 надійшов відзив, у якому він просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. На його переконання, суди, врахувавши, що ОСОБА_1 не підписувала довіреності на ім`я ОСОБА_4 , дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову.

У квітні 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовів.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що:

- задовольняючи частково позов, суди не врахували, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не підлягає визнанню недійсним;

- суди попередніх інстанцій безпідставно відмовили у призначенні судової технічної експертизи документа;

- суди не врахували, що приватна діяльність приватного нотаріуса

Федоришина О. П., який посвідчував довіреність, припинена на підставі наказу ГУЮ в місті Києві від 18 травня 2009 року № 577/02 у зв`язку з анулюванням свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю за неодноразові порушення вимог чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій;

- суд першої інстанції у порушення норм процесуального права прийняв до розгляду уточнені позовні вимог ОСОБА_1 .

У червні 2021 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 надійшов відзив, у якому він просить закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України (після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, яким передбачено, що касаційне провадження належить закрити, якщо висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними), а в разі продовження розгляду справи - касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення та постанову судів попередніх інстанцій - без змін.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 та витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2021 року поновлено ОСОБА_2 строк касаційного оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва

від 26 листопада 2019 року та постанови Київського апеляційного суду

від 13 жовтня 2020 року, відкрито касаційне провадження за його касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 11 серпня 2021 року вказано, що доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, що неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 16 червня

2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 05 червня 2018 року у справі

№ 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 04 вересня 2019 року у справі

№ 760/10691/18, від 28 листопада 2018 року у справі № 233/2265/15-ц,

від 23 січня 2019 року у справі № 802/1335/17-а, що судове рішення ухвалено з порушенням пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційних скаргах, з таких мотивів.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу (частина третя статті 368 ЦПК України).

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України).

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що:

- ухвалою Київського апеляційного суду від 06 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі;

- ухвалою Київського апеляційного суду від 01 червня 2020 року призначено справу до розгляду на 01 липня 2020 року об 15 год. 00 хв. в приміщенні Київського апеляційного суду;

- розгляд справи неодноразово відкладався. Передостаннє судове засідання відбулося 06 жовтня 2020 року. Відповідно до розписки про повідомлення місця, дати і часу нового судового засідання (або продовження судового засідання) учасникам судового процесу, які були присутні в судовому засіданні, 06 жовтня 2020 року представники ОСОБА_2 - ОСОБА_13 і ОСОБА_14 ,

ОСОБА_1 та її представники - ОСОБА_15 і ОСОБА_5 , ОСОБА_3 були повідомлені про розгляд справи, призначений на 13 жовтня 2020 року о

13 год 45 хв. (т. 8, а. с. 88). У судовому засіданні, призначеному на 06 жовтня 2020 року, ОСОБА_4 не була присутня;

- у матеріалах справи відсутні докази направлення та отримання ОСОБА_4 судової повістки про судове засідання в апеляційному суді, призначене на

13 жовтня 2020 року.

За таких обставин, ОСОБА_4 не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом апеляційної інстанції 13 жовтня 2020 року.

Судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду прийнята без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційні скарги необхідно задовольнити частково, постанову апеляційного суду - скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко

Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук М. Ю. Тітов