Справа № 451/929/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 22-ц/811/858/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів:Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Івасюті М.В.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Лопатинської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення факту прийняття спадщини, належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Лопатинської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що згідно повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 21.04.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції у Львівській області вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 89 років померла ОСОБА_5 , прабаба позивача. Родинні відносини підтверджують його свідоцтво про народження, а також свідоцтва про народження його батька та діда. За життя спадкодавцем було здійснено розпорядження своїм майном на користь ОСОБА_4 , склавши заповіт, який було посвідчено 16.11.2000 року виконкомом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за №153, згідно якого земельну частку (пай) площею 2,3180 га, заповів позивачу. Спадкове майно, а саме: земельна ділянка загальною площею 2,3180 га, складається із двох земельних ділянок площею 1,7438 га., та площею 0,5742 га., які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області та належали спадкодавцю згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 034626 виданого Радехівською районною радою 17.07.2000 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №10207. Фактично прийнявши спадщину, позивач вступив в управління та володіння майном спадкодавця та маючи намір оформити свої права на спадкове майно , звернувся до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів а саме державного акту на право приватної власності на землю та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Відсутність правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію його майнових прав, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому він вимушений звернутися з позовом до суду.

Державний акт на право приватної власності на землю видавався виключно громадянам власникам земельної ділянки, підписувався і реєструвався у відповідній раді за місцем знаходження земельної ділянки, однак зареєструвати на померлу людину державний акт не можливо, як і не можливо видати державний акт не його власнику. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з вищенаведеними обставинами, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на спірне майно за мною у порядку спадкування. Просить ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_4 , право власності на земельну ділянку площею 2,3180 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,7438 га., та площею 0,5742 га., які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28 вересня 2016 року позивачем подано суду уточнення до позовної заяви, в якій просив встановити факт, що ОСОБА_4 , фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та факт належності ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державного акту на право власності на землю серії І-ЛВ №034626 виданого 17.07.2000 року, на ім`я ОСОБА_5 .

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_4 , фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити факт належності ОСОБА_5 Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №034626, виданого 17.07.2000 року на ім`я ОСОБА_5 .

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 2,3180 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,7438 га. та площею 0,5742 га., які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з Лопатинської сільської ради Радехівського району Львівської області на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1244 (одна тисяча двісті сорок чотири) гривні 97 (дев"яносто сім) копійок.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 , подавши апеляційну скаргу.

З даним рішенням ОСОБА_2 не згідна з наступних підстав:

ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла бабця апелянта ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_2 від 21.06.2002р.).

За життя ОСОБА_5 проживала в АДРЕСА_1 .

Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на земельну ділянку загальною площею 2,3180 га, що знаходиться на території Лопатинської селищної ради : призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю виданого 17.07.2000 року на підставі рішення XII сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради від 23.06.2000 року, серія НОМЕР_3 та на земельну ділянку загальною площею 3,05 га. яка перебуває у колективній власності с/г кооперативу «Лопатинський», що розташована в смт.Лопатин Радехівського району Львівської області відповідно до Сертифікату на праве на земельну частку(пай) виданого 28 жовтня 1996 року на підставі рішення Радехівської райдержадміністрації від 25 жовтня 1996 року №552, серія ЛВ №0111916.

10 травня 1990 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого все своє майно вона заповіла своїй дочці ОСОБА_6 .

Матір апелянта та донька покійної, ОСОБА_6 , була зареєстрована та проживала з покійною до смерті за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою виданою Кам`янка- Бузькою міською радою, а отже спадщину фактично прийняла, проте не переоформила.

ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_4 від 29.01.2019р.).

ОСОБА_6 за життя заповіт не складала.

У звя`зку з таким станом речей ОСОБА_2 являється єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Однак, коли ОСОБА_2 звернулася із заявою до нотаріуса з метою прийняття спадщини, їй було надане роз`яснення стосовно неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з розбіжністю у правовстановлюючих документах, про що у вересні 2019 року було подано відповідний позов до Кам`янка-Бузького районного суду. А також було виявлено ще один заповіт складений ОСОБА_5 і посвідчений 16.11.2000 року, Лопатинською селищою радою Радехівського району Львівської області, який відсутній в селищній раді і через це ій рекомендовано звернутися до місцевого суду.

Підтвердженням вищевказаного є заяви сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які стверджують, що покійна ОСОБА_5 понад чотири роки до смерті проживала в АДРЕСА_1 , у доньки ОСОБА_6 яка здійснила її поховання.

Позивачем ОСОБА_4 до позовної заяви долучено копію Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ЛВ № 034626 від 17 липня 2000 року виданого Радехівською районною радою ( аркуш 7-8) і водночас у власній заяві повідомляє, що у нього відсутній Державний акт на землю, проте він вступив в користування спадковим майном, хоча не повідомляє яким саме чином він вступив в користування.

28 вересня 2016 року позивачем ОСОБА_4 подано до Радехівського районного суду Уточнення до позовної заяви (ар.сп.22) , а саме додаткові позовні вимоги без жодного обґрунтування: про встановлення факту, що ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після покійної ОСОБА_5 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлення факту належності ОСОБА_5 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 034626 виданого 17.07.2000 року на ім`я ОСОБА_5 . По факту фактичного прийняття спадщини, позивачем не додано жодних документів, які підтверджують його користування спадковим майном.

Спадковим майном, а саме земельною ділянкою користувалась донька покійної ОСОБА_6 , а в подальшому онука ОСОБА_2 у них весь час перебував оригінал державного акту на земельну ділянку на право приватної власності на землю серія I-JIB № 034626 від 17 липня 2000 року виданого Радехівською районною радою, вони нею відкрито користувались.

Просить скасувати рішення Радехівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року .

13 серпня 2021 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 надіслала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з сімейними обставинами.

Проте, колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає до задоволення.

Дана справа перебуває в провадженні суду апеляційної інстанції з березня 2021 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення своїх доводів у поданому до суду позові, запереченні на позов, письмових поясненнях, апеляційних скаргах та відзиві на скаргу тощо.

За вищенаведених обставин, колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підставі наявних у справі даних та доказів.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції встановив, що позивач прийняв спадщину та вступив у володіння майном, зокрема земельної ділянкою, після смерті ОСОБА_5 та прийшов до висновку, що заяву ОСОБА_4 необхідно задовольнити.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_2 від 21.06.2002р., повторне свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , видане 21.04.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції у Львівській області вбачається.(а.с.5))

За життя ОСОБА_5 проживала в АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на земельну ділянку загальною площею 2,3180 га, що знаходиться на території Лопатинської селищної ради : призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю виданого 17.07.2000 року на підставі рішення XII сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради від 23.06.2000 року, серія НОМЕР_3 та на земельну ділянку загальною площею 3,05 га. яка перебуває у колективній власності с/г кооперативу «Лопатинський», що розташована в смт.Лопатин Радехівського району Львівської області відповідно до Сертифікату на праве на земельну частку(пай) виданого 28 жовтня 1996 року на підставі рішення Радехівської райдержадміністрації від 25 жовтня 1996 року №552, серія ЛВ №0111916.

10 травня 1990 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого все своє майно вона заповіла своїй дочці ОСОБА_6 .

Матір апелянта та донька покійної, ОСОБА_6 , була зареєстрована та проживала з покійною до смерті за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою виданою Кам`янка- Бузькою міською радою.

ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_4 від 29.01.2019р.).

ОСОБА_6 за життя заповіт не складала.

Апелянт ОСОБА_2 являється єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 .

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 було складено ще один заповіт на користь ОСОБА_4 , який було посвідчено 16.11.2000 року виконкомом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за №153 (а.с.6)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , з приводу чого в книзі реєстрації народжень здійснено актовий запис за №15 (а.с.10)

ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками якого є ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 3.03.1962 року (а.с.12)

Згідно з свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 8.01.1985 року вбачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 та в графі батьки записані ОСОБА_11 та ОСОБА_13 (а.с.13)

Згідно довідки №853 від 4.05.2016 року виданої виконкомом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, вбачається, що до дня смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 її правнук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дійсно проживав разом з нею в АДРЕСА_3 без реєстрації. Від імені померлої виконкомом селищної ради посвідчувався заповіт 16.11.200 року в реєстрі №153 (а.с.14,15).

Відповідно до довідки №855 від 4.05.2016 року виданої виконкомом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і похована на селищному кладовищі та на день смерті була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_3 є одна і та ж особа. На ім`я ОСОБА_5 , 17.07.2000 року Радехівською районною радою народних депутатів на підставі рішення ХІІ серії ІІІ скликання Радехівської районної ради від 23.06.2000 року дійсно було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №034626 на землю площею 2,3180 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.16)

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За ст. 1217 цього ж кодексу визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 цього ж Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1245 ЦК частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

У чч.2 та 4 ст.1236 ЦК передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

При складенні заповідачем кількох заповітів може мати місце їх «конкуренція», оскільки необхідно з`ясувати, який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно.

Аналіз чч.2 та 3 ст.1254 ЦК дає змогу констатувати, що законодавець для випадку, коли заповідачем складено кілька заповітів, передбачив правила, які повинні враховуватися для того, щоб визначити який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Такі правила полягають в тому, що: по-перше, внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому, то новий заповіт скасовує попередній і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту; по-друге, внаслідок складення нового заповіту відбувається часткова втрата чинності попереднім. Тобто якщо новий заповіт частково суперечить попередньому, то новий заповіт тільки частково скасовує попередній і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі двох заповітів.

Тлумачення ч.3 ст.1254 ЦК свідчить, що складення нового заповіту, яким зменшено обсяг спадкової маси, порівняно з попереднім, але не змінено спадкодавця, скасовує попередній заповіт у відповідній частині, оскільки спадкодавець визначив спадкоємця тільки щодо частини спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Проте судом першої інстанції при розгляді справи не з`ясовано коло спадкоємців після смерті, не залучено їх до справи та не витребувано спадкової справи для повного та всебічного з`ясування обставин справи, не встановлено що спадкодавцем складено ще один заповіт, та чи новий заповіт суперечить попередньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 ЗУ «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 цього ж Закону свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 цього ж Закону нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 Листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: - місце відкриття спадщини; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкритnя спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов`язаний витребувати такі докази (ч. 1 ст. 137 ЦПК). У разі якщо особи, які беруть участь у справі, не заявляють клопотання про витребування доказів, зокрема, копій документів із спадкової справи, обов`язком суду на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК є роз`яснення наслідків не вчинення такої процесуальної дії. Запит суду до нотаріальної контори має стосуватись документів щодо обставин, які підлягають встановленню судом, зокрема, це відомості про осіб, які звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яким видано свідоцтва про право на спадщину, свідоцтво про право на частку в спільному майні подружжя тощо.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обгрунтованими, підставними та підлягають до задоволення, оскільки ґрунтуються на нормах матеріального права та підтверджуються матеріалами спадкової справи.

Оскільки суд не повною мірою з`ясував обставини, що входять у предмет доказування у даній категорії справи, зокрема наявності спадкової справи на час подачі позову до суду не з`ясував коло спадкоємців померлого та не залучив їх як відповідачів, що було підставою для звернення до суду за захистом порушених або невизнаних прав.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності; колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у позові.

Відповідно до ст..141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати в розмірі 1867, 45 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до Лопатинської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення факту прийняття спадщини, належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1867, 45 грн. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 серпня 2021 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.