УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2021 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді САВЛУК Т.В., за участі секретаря Бурячек О.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва клопотання про витребування доказів, які подано в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

10 липня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва (головуючий суддя Гончарук В.П.) постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

16 жовтня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу, яка занесена до журналу судового засідання, про прийняття зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

12 березня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про залишення без розгляду первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2018 року, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

07 вересня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, передано в провадження судді Савлук Т.В. в порядку визначеному п. 3 ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України.

18 вересня 2018 року суддею Дніпровського районного суду міста Києва Савлук Т.В. постановлено ухвалу про прийняття до свого провадження цивільної справи та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

13 грудня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення заперечень позивача ОСОБА_1 щодо розгляду справи за правилами спрощеного провадження.

Розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, проводити за правилами загального позовного провадження та замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

14 лютого 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

03 листопада 2020 року Київським апеляційним судом винесено постанову про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 . Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 лютого 2020 року скасовано справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

14 квітня 2021 року (вх.№ ЕП-4713) позивач ОСОБА_1 направила на адресу суду засобами електронного зв`язку клопотання про витребування інформації від Приватбанку, відповідно до прохальної частини клопотання просила дослівно викладено: «повторно суд витребувати інформацію від Приватбанку так як ця інформація вплине на обсяг позовних вимог, є доказом по справі і є ухвала суду про витребування даної інформації і вона має бути виконана».

14 квітня 2021 року (вх.№ ЕП-4714) позивач ОСОБА_1 направила на адресу суду засобами електронного зв`язку клопотання про витребування інформації від держреєстратора, відповідно до прохальної частини клопотання просила дослівно викладено: «повторно суд витребувати інформацію від держреєстратора так, як ця інформація вплине на обсяг позовних вимог; витребувати від реєстраційної служби Дніпровського району м. Києва протокол загальних зборів щодо рішення засновників про створення ТОВ «Укрспецмонтаж Інвест» та всі уставні документи ТОВ; витребувати від реєстраційної служби інформацію коли змінювався склад засновників ( у ТОВці співвласник з ОСОБА_2 на його брата ОСОБА_2 тільки на ОСОБА_2 , а потім з ОСОБА_2 на іншу невідому мені особу) з наданням повного витягу за період з моменту створенні ТОВ».

14 квітня 2021 року (вх.№ ЕП-4715) позивач ОСОБА_1 направила на адресу суду засобами електронного зв`язку клопотання про витребування від Головного управління МВС України в м. Києві управління державної автомобільної інспекції довідку-рахунок ЄГП №643302 ТОВ «Паритет», Акт приймання-передачі транспортного засобу НДЦ №206109 між ВАТ «Луцький автомобільний завод» та ТОВ «Хюндай Моторс Україна» від 31 січня 2008 року та приймально-здавальний акт від ТОВ «Хюндай Моторс Україна» та ТОВ «Паритет»

14 квітня 2021 року (вх.№ ЕП-4716) позивач ОСОБА_1 направила на адресу суду засобами електронного зв`язку клопотання за змістом якого просила дослівно: «зробити запит до МВС України управління дозвільної системи стосовно витребування інформації: з якого моменту (дата купівлі) та за якою адресою ( чи адресами у разі зміни адрес) зареєстрована зброя Браунінг Fusion, гладкоствольна мисливська, калібр 12, заводський номер НОМЕР_1 , на дану особу: ОСОБА_2 та інша вогнепальна, холодна та/або інша зброя, яка у них зареєстрована за вищезазначеної особою.

Позивач ОСОБА_1 в підготовчому судовому засіданні просила задовольнити подані засобами електронного зв`язку клопотання про витребування доказів, які стосуються предмета доказування в межах заявлених вимог за первісним та зустріним позовами, оскільки в інший спосіб отримати ці докази позивач не має змоги, а постановлені попереднім складом суду ухвали про витребування доказів залишені без виконання.

Представник відповідача - адвокат Чертков І.В. в підготовчому судовому засіданні висловив свої заперечення щодо задоволення клопотань про витребування доказів, наголосив, що позивач повторно заявляє клопотання про витребування доказів, які розглянуто судом та постановлено відповідні ухвали про задоволення цих клопотань, тому розцінює процесуальну поведінку позивача як зловживання процесуальними правами та спрямовану на затягування розгляду справу по суті.

Вислухавши думку учасників справи, оцінивши наведені позивачем підстави для витребування доказів та дотримання процесуальних строків для звернення до суду з клопотанням для вирішення процесуальних питань, суд приходить до наступного.

Забезпечення доказів - це оперативне закріплення у встановленому цивільним процесуальним законом порядку відомостей про факти, яке вчиняється суддею з метою використання їх як докази при розгляді та вирішенні цивільних справ у суці. Забезпечення доказів у жодному випадку не можна ототожнювати із їх дослідженням або оцінкою. Єдина мета забезпечення доказів - це їх фіксація для забезпечення можливості їх дослідження та оцінки при подальшому розгляді справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ( ч. 1 ст. 81 ЦПК України)

За змістом положень частини другої та четвертої статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Виходячи з положень ч.8 ст.83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадків, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. ( ч.1 та ч.2 ст. 84 ЦПК України)

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. ( ст. 127 ЦПК України)

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем подано клопотання про витребування доказів з пропуском встановленого строку, передбаченого частинами другою та третьою статті 83 Цивільного процесуального кодексу України, за відсутності поданого до суду обґрунтованого клопотання про поновлення процесуального строку разом з доказами, які беззаперечно свідчать про наявність обставин, що перешкодили позивачу самостійно отримати витребуванні докази та вжиття таких заходів під час проведення підготовчого судового засідання.

Враховуючи викладене та керуючись статями 76, 81, 83, 126, 127, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

п о с т а н о в и в:

Клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів, які подано до суду засобами електронного зв`язку та зареєстровані в канцелярії суду 14 квітня 2021 року за вх.№№ ЕП-4713, ЕП-4714, ЕП-4715, ЕП-4716 - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Відповідно до положень ч.2 ст.353 Цивільного процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо, скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. (п.4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України)

Інформацію по справі можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет http://dn.ki.court.gov.ua

С у д д я: