ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року м. Харків

Справа № 639/4358/19

Провадження № 22-ц/818/63/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

Суддів Котелевець А.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (раніше - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»),

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Харків від 25 листопада 2019 року, постановлене суддею Рубіжним С.О.,

у цивільній справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість станом на 31.05.2019 у розмірі - 120300,71 грн за кредитним договором №б/н від 26.05.2011, яка складається з: 4241,03 грн - заборгованість за кредитом; 116059,68 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 26.05.2011 по 31.07.2018 та судові витрати у розмірі 1921 грн.

Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.05.2011 року відповідач отримала у позивача кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом за кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно вказаних «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт надав свою згоду на можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору за рішенням банку в односторонньому порядку, а власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту та погашати заборгованість. Крім того, банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв`язку з чим останній порушив умови кредитного договору і виникла заборгованість, а позивач звернувся до суду з даним позовом. У позові банк також зазначив, що бажає скористатися своїм правом стягнення з боржника частини належної заборгованості, а саме замість 233015,12 грн (4241,03 грн - заборгованості за тілом кредиту, 224207,72 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом) просив стягнути вищевказану суму у розмірі 120300,71 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 25 листопада 2019 року, позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по тілу кредиту у розмірі 4241 грн 03 коп. та 67 грн 72 коп. сплаченого судового збору. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі лише тіла кредиту. Так, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме зазначені позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, у заяві позичальника від 26 травня 2011 року процентна ставка не зазначена. У цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ «КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати вказане рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та задовольнити позов у цій частині. В іншій частині рішення суду просив залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення в оскаржуваній частині ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги посилається на те, що суд не врахував заяву позичальника та довідку про умови кредитування від 26.05.2011, яка була підписана відповідачем, та у якій погоджено сторонами умови отримання та виплати кредиту.

Також, позивач не погоджується з висновком суду про необізнаність відповідача щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитом, що стало підставою для відмови у позові в цій частині, оскільки відповідачем особисто підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій визначена базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5% на місяць (30% річних), розмір щомісячного платежу, тип кредитної лінії, валюту розрахунку та строк внесення щомісячних платежів тощо, нарахування пені і штрафу за порушення строку платежів тощо.

Вважає, що відсутність підпису відповідача на Тарифах та Умовах не свідчить про не укладення договору, крім того, лише посилання на не ознайомлення з Умовами не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. Крім того, відповідач не заперечував факт ознайомлення з ними.

Отже, при укладенні договору між сторонами було досягнуто усі істотні його умови, тому підстав для відмови у позові в повному обсязі не було.

Також позивач стверджує, що оскаржуваним рішенням суд нехтує принципом платності кредитного договору та наносить істотну шкоду споживачам банківських послуг і банку в цілому, порушуючи стабільність функціонування фінансового сектору держави.

У письмових поясненнях позивач АТ КБ «Приватбанк» звертає увагу суду на підписану відповідачем довідку про умови кредитування, яка містить інформацію про базову відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, порядок нарахування пені, розмір штрафів, тобто були досягнуті усі істотні умови договору. Вказує, що відповідачу видавалося декілька карток, остання з яких має строк дії до 31 січня 2018 року, отже вважає, що вірним буде нарахування процентів та пені в межах строку кредитування в період з 26.05.2011 по 31.01.2018. Зазначає, що під час укладення договору діяла процентна ставка в розмірі 30% річних, станом на 31.08.2014 заборгованість по процентам становила 1497,57 грн. Проте, в подальшому з 01.09.2014 банком був збільшений розмір процентної ставки до 34.80% річних. Але з розрахунку процентів за період з 01.09.2014 по 31.01.2018 за первісною ставкою 30% річних вони становили 4350,25 грн. Отже за період з 26.05.2011 по 31.01.2018 розмір за процентами складає (1497,57+4350,25) 5847,82 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України до суду апеляційної інстанції не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом, тому в іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 26 травня 2011 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». Зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

У вказаній заяві зазначені паспортні та контактні дані відповідача.

ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило тип товариства з публічного на приватне та назву на Акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31.05.2019 становить: 4241,03 грн - заборгованість за тілом кредиту та 116059,68 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом з 26.05.2011 по 31.07.2018.

З додаткових пояснень позивача вбачається, що строк дії останньої картки відповідача був до 01/18. Тому позивач навів інший розрахунок заборгованості по процентам згідно якого станом на 31.08.2014 вона становила 1497,57 грн. та за період 01.09.2014 по 31.01.2018 з урахуванням первісної процентної ставки 30% річних, а не підвищеної 34,80% - 4350,25 грн., в всього 5847,82 грн.

Відмовивши в задоволенні позову в частині стягнення процентів, суд першої інстанції вважав, що їх стягнення між сторонами не погоджено.

Колегія суддів не може погодитись з даними висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Судом встановлено, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві від 26 травня 2011 року, не визначено розміру та підстав стягнення з позичальника процентів за користування кредитними коштами, пені та інших штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання. До анкети-заяви позивач долучив довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана позичальником, відповідачем, та цей факт не спростований.

У цій довідці зазначено, зокрема, базову процентну ставку в місяць за користування кредитом (2,5%), розмір та строк внесення щомісячного платежу (7% від заборгованості, але не менше 50 грн., до 25 числа місяця наступного за звітним), розмір комісії за зняття готівкових коштів, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафи та ін.

У позовній заяві позивач зазначив, що ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в розрахунку доданому до позовної заяви позивач зазначив, що залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 1231,70 грн, в анкеті-заяві, підписаній відповідачем бажану суму кредитного ліміту не зазначено.

З виписки по картковим рахункам вбачається, що позичальник користувалася кредитними коштами.

Тобто, між сторонами виникли договірні зобов`язання, які передбачають не тільки повернення тіла кредиту, але й сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Враховуючи викладене та те, що відповідачем не спростовано і не подано доказів на спростування зазначених обставин, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредиту.

Відповідно до частин першої, другої, третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки матеріалами справи не спростовано отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними, з відповідача підлягають стягненню й проценти у передбаченому у підписаній нею довідці про умови кредитування розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії виданої перевипущеної відповідачу картки до 01/18, позивач у поясненнях до апеляційної скарги просить стягнути заборгованість за процентами станом по 31 січня 2018 року.

З урахуванням підстав позову та викладених вище мотивів, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами в межах строку кредитування, що зазначена та розрахована позивачем у поясненнях до апеляційної скарги, а саме у розмірі 5847,82 грн.

Враховуючи наведене, заочне рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 25листопада 2019 року підлягає скасуванню в оскаржуваній частині щодо відмови у стягненні відсотків з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення заборгованості за відсотками за період з 26.05.2011 по 31.01.2018 у розмірі 5847,82 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Розподіл судових витрат слід здійснити в порядку ст.141 ЦПК України, стягнувши з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору у відсотковому співвідношенні до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 402,45 грн. (Позов пред`явлено на суму 120300,71 грн, задоволено на суму 10088,85 грн., що становить 8,39% від загальної суми. За подання позову та звернення з апеляційною скаргою сплачено судовий збір у розмірі 4802,50 грн, з якої 8,39% становить 402,93 грн).

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 25 листопада 2019 року в оскаржуваній частині щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом - скасувати та ухвалити нове, позов в цій частині - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКППНОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: вул. Грушевського, буд.1-Д, м. Київ, ) заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 5847 (п`ять тисяч вісімсот сорок сім) грн 82 коп. та судовий збір в сумі 402 (чотириста дві) грн 93 коп., всього 6250 (шість тисяч двісті п`ятдесят) грн 75 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки у випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.В. Котелевець

Н.П. Пилипчук