ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 квітня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/6688/20

Головуючий у першій інстанції - Деркач О. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/564/21

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 25 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення вартості комунальних послуг,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення - м. Чернігів

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення - 01.02.2021,

В С Т А Н О В И В:

07.10.2020 ОСОБА_1 звернулась з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги заявою від 12.11.2020 (а.с.44-45), просила стягнути з ОСОБА_2 3754,12 грн, з ОСОБА_4 1877,06 грн в рахунок компенсації вартості комунальних послуг, а також стягнути відповідачів судові витрати.

Позов мотивовано тим, що позивачка зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , в якій крім неї зареєстровані також і відповідачі. Позивачем зобов`язання зі сплати витрат на житлово-комунальні послуги виконувалися належним чином як за себе, так і за відповідачів. Відповідачі плату за житло, комунальні послуги не вносили з 01 червня 2019 року по 31 березня 2020 року.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 25 січня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду, прийняття його з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду від 25.01.2021 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Скаржниця зазначає, що така обставина, як «відсутність у відповідачів обов`язку внесення квартирної плати за житлово-комунальні послуги з огляду на не проживання останніх у спірному житлі з вини позивача, яка чинила їм перешкоди у користуванні квартирою» не може слугувати підставою для звільнення відповідачів від сплати за житлово-комунальні послуги. Правової норми, яка передбачає відповідну підставу звільнення від сплати комунальних послуг у рішенні суду не зазначено.

Також скаржниця стверджує, що з роз`яснення Мінрегіону від 09.12.2014 вбачається, що законодавством України не передбачено механізму зменшення розміру плати за житлово-комунальні послуги або звільнення від її сплати у разі тимчасової відсутності споживача незалежно від причин такої відсутності.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.525 ч.1 ЦК України). На думку скаржниці, відповідачі мали можливість подати до відповідних житлово-комунальних організацій письмові заяви для здійснення перерахунку розміру оплати за житлово-комунальні послуги у зв`язку з їх відсутністю за вказаною адресою, проте вони таким правом не скористалися, що було ними підтверджено і в судовому засіданні суду першої інстанції.

Скаржниця вважає, що вона, відповідно до приписів ст.544 ЦК України, має право зворотної вимоги (регресу) до кожного з солідарних боржників.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги також посилається на постанови Верховного Суду з аналогічних спорів - від 18.07.2018 у справі № 199/5747/16, від 02.04.2020 у справі № 757/29813/17.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним. Зазначають, що дійсно вони не сплачували за комунальні послуги у період з 01.06.2019 по 31.03.2020, оскільки не проживали у спірній квартирі та не користувалися комунальними послугами. Таке не проживання сталося внаслідок неправомірних дій саме позивача. Вказаний факт встановлений рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.11.2019 у справі № 751/2727/19, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 12.03.2020. Лише 31.03.2020, після набрання рішенням законної сили, позивач передала дублікат ключа від вхідних дверей квартири. А вже починаючи з 01.04.2020 відповідачі спільно сплачують 3/4 частин всіх комунальних платежів.

Посилання на правові позиції Верховного Суду не заслуговує на увагу, оскільки предмет спору та суб`єкти у справах різні.

Також, на думку відповідачів, намагання позивача частково перекласти на відповідачів свої витрати, пов`язані з оплатою комунальних послуг за період, коли вони там не проживали, свідчить про зловживання позивачем своїми цивільними правами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що, починаючи з червня 2019 року по березень 2020 року включно, тобто у період після смерті ОСОБА_5 до набрання законної сили судовим рішенням від 26 листопада 2019 року, відповідачі не проживали у спірному житлі через те, що позивач ОСОБА_6 протиправно чинила їм перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . За таких обставин у відповідачів відсутній обов`язок внесення квартирної плати за житлово-комунальні послуги по вищезгаданому житлу у спірний проміжок часу. Більш того, відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав та свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України або підставою для їх обмеження.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні фактичні обставини.

Відповідно до довідок Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 21.08.2020 № 4205, від 05.11.2020 № 6173, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 з 08.12.1994, ОСОБА_2 з 13.12.2007, ОСОБА_4 з 13.12.2007, ОСОБА_3 з 05.04.2009. Окрім цих осіб в квартирі був зареєстрований ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та знятий з реєстрації 23.05.2019, (а.с.12, 50).

Вказана квартира АДРЕСА_1 не приватизованою, знаходиться у комунальній власності міста (а.с. 63).

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 листопада 2019 року у справі № 751/2727/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 12 березня 2020 року, встановлено, що протягом 2018 - 2019 років відповідачі не проживали у спірному житловому приміщенні, квартирою не користувалися, оскільки після переїзду ОСОБА_2 з дітьми на тимчасове проживання до будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 змінила замок на вхідних дверях спірної квартири, не надала відповідачам ключів від нового замку. Зазначене також підтверджено висновком за результатами звернення ОСОБА_2 від 05.07.2019 до ЧВП ГУНП в Чернігівській області (а.с.64-69, 70-72).

Відповідачі після переїзду на тимчасове проживання до іншого житлового приміщення з реєстраційного обліку у спірній квартирі АДРЕСА_1 не знялися, у зв`язку з чим на них, як на зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, нараховувалась плата за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статей 11,15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

В період, за який просить стягнути кошти позивач вже діяла чинна редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - №2189 -VІІІ (введений в дію з 01.05.2019).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За змістом ст. 68 ЖК УРСР, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця у визначені законодавством строки.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник (в даному випадку квартиронаймач) зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18), від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20).

Підпунктом 6 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено випадки, коли споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг (крім постачання теплової енергії), а саме у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг

Одночасно, підпунктом 14 пункту 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджені постановою КМУ від 21.07.2005 №630, встановлено обов`язок виконавця послуг зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Дані про те, що відповідачі в цей період звертались до надавачів комунальних послуг із заявами про зменшення розміру оплати з наданням відповідних підтверджуючих документів у справі відсутні.

Таким чином, позивачем доведений обов`язок відповідачів оплачувати вартість наданих житлово-комунальних послуг в період з 01.06.2019 по 31.03.2020.

У період з 01.06.2019 по 31.03.2020 позивачем ОСОБА_1 сплачено 2607,07 грн - квартплати, 1720,26 грн - за спожитий природній газ, 435,25 грн - за послуги з централізованого опалення квартири, 1683,87 грн - за гаряче водопостачання, 308,76 грн - за послуги з поводження з побутовими відходами, а всього 6755,21 грн, що підтверджується листом-розрахунком ТЕЦ «ТОВ Фірма «ТехНова» (а.с.2-3), розрахунком КП «Новозаводське» (а.с.5), розрахунком нарахувань АТ «Чернігівгаз» (а.с.6), довідкою про нарахування КП «АТП-2528» Чернігівської міської ради (а.с.7).

Доводи, викладені відповідачами у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що вони у спірний період не проживали у квартирі та не користувалися наданими житлово-комунальними послугами з вини позивачки (що встановлено рішенням суду), а тому не повинні за них сплачувати, безпідставні, так як відповідачі зареєстровані у вищевказаній квартирі, що підтверджено матеріалами справи та не заперечувалося самими відповідачами, а доказів звернення відповідачів до виконавців комунальних послуг чи управителів щодо звільнення чи зменшення плати за комунальні послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні на підставі пункту 6 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» матеріали справи не містять. Наявність між сторонами судових справ є реалізацією права на судовий захист, що гарантовано статтями 55, 124 Конституції України, і не є підставою не виконувати свій обов`язок перед іншими особами, не залученими до участі у цих справах, а саме сплачувати житлово-комунальні послуги або подати до житлово-комунальних органів докази непроживання у квартирі.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 199/5747/16-ц (провадження № 61-24238 св 18)

Таким чином, доводи скаржниці, викладені в апеляційній скарзі в цій частині, є слушними.

Відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 25 січня 2021 року скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивачем, як зазначено вище, у спірний період з 01.06.2019 по 31.03.2020 було сплачено витрат на комунально-житлові послуги на загальну суму 6755,21 грн. Розрахунок компенсації має розраховуватися на зареєстрованих у спірній квартирі 4 осіб. Кожний із зареєстрованих мав понести витрати у сумі 1688,80 грн. Таким чином, на користь позивачки слід стягнути з ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 - 3377 грн 60 коп. (1688,80 грн х 2) в рахунок компенсації вартості комунальних послуг, з ОСОБА_4 - 1688,80 грн за період з 01.06.2019 по 31.03.2020.

Відповідно до вимог ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ціна позову складає 5631,18 грн.

При зверненні з позовом ОСОБА_1 було сплачено 840,80 грн судового збору, а за подання апеляційної скарги - 1261,20 грн.

Позовні вимоги задоволені на суму 5066,40 грн, тобто на 89,9% (5066,40 х 100 : 5631,18).

Таким чином, на користь ОСОБА_1 з відповідачів слід стягнути судовий збір в сумі 1889,69 грн за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій ( (840,80 + 1261,20) х 89,9 : 100 = 1889,69), а саме з ОСОБА_2 - 1259,79 грн (2/3 від суми) та з ОСОБА_4 - 629,9 грн (1/3 від суми).

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч.1 п.4, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 25 січня 2021 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення вартості комунальних послуг - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 витрати з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 3377 (три тисячі триста сімдесят сім) гривень 66 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 1688 (одну тисячу шістсот вісімдесят вісім) гривень 83 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 1259,79 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 629,9 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повне найменування чи ім`я учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 . Паспорт серії НОМЕР_1 . Місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 . РНОКПП НОМЕР_2 . Місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 . РНОКПП НОМЕР_3 . Місце реєстрації: АДРЕСА_1

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

Н.В. Шитченко

Повний текст постанови суду складений 14.04.2021