Житомирський апеляційний суд
Справа №278/317/21 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 37 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/317/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», третя особа - ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася до суду із даним позовом, у якому просить з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»:

- на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 9 446,00 грн; пеню 483,69 грн; три відсотки річних у сумі 110,25 грн; інфляційні витрати у сумі 382,78 грн, а всього 10 422,72 грн;

- стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у сумі 18 488,70 грн; пеню 946,72 грн, три відсотки річних у сумі 215,79 грн, інфляційні витрати у сумі 749,22 грн, а всього 20 400,43 грн;

- стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі 9 446,00 грн; пеню 483,69 грн, три відсотки річних у сумі 110,25 грн, інфляційні витрати у сумі 382,78 грн, а всього 10 422,72 грн;

- стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 7500,00 грн судових витрат у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу на кожного окремо.

В обґрунтування позову зазначила, що 25 серпня 2020 року на 26 км + 911 м автодороги «Житомир-Чернівці» поблизу с. Буки Житомирського району, Житомирської області мала місце дорожньо - транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «Fiat Scudo» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 . Вказує, що у результаті ДТП пішоходу ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження від яких він загинув на місці пригоди. Зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Fiat Scudo» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована згідно полісу №184301277 у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». Вказує, що 02.10.2020 на адресу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування дружині та дочці загиблого - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Стверджує, що загальна сума вимоги страхового відшкодування, заподіяною смертю ОСОБА_6 становить 74 727,56 грн, з яких дружини ОСОБА_1 - 28 338,00 грн моральної шкоди, 4 185,85 грн витрат на поховання, доньки ОСОБА_2 - 28 338, 00 грн моральної шкоди, 13 865,71 грн витрат на поховання.

Вказує, що листом №6/к/у від 04.01.2021 повідомлено, що ПрАТ «СК» «Арсенал Страхування» прийнято рішення про часткову виплату страхового відшкодування на користь: дружини загиблого ОСОБА_1 - 9 446,00 грн моральної шкоди; доньки загиблого ОСОБА_3 - 9 446,00 грн моральної шкоди, 4 823,01 грн витрат на поховання. Загальна сума страхового відшкодування складає 33 161,01 грн. Зазначає, що вказана сума становить 50% від заявленої суми відшкодування моральної шкоди та 50% витрат на поховання, які понесені донькою ОСОБА_2 , а витрати понесенні дружиною взагалі не виплачені. Вказує, що в обґрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик посилається на наявність провини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув. Вважає, що відмова ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у виплаті 50% страхового відшкодування є неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі закону.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 05 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи. Зазначає, що відсутність складу злочину у разі закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Вказує, що положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки. Вважає, що положення даної норми права до спірних правовідносин застосуванню не підлягає, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода застрахована не була. Зазначає, що шкода, пов`язана зі смертю потерпілого, відшкодовується незалежно від його вини, а ліміт страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, дружині, батькам або дітям, застосовується без визначення випадків зменшення цього розміру. Окрім того, вказує, що відповідачем безпідставно не взято до уваги, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, тому розмір страхового відшкодування, а саме витрат на поховання зменшенню не підлягає.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 25 серпня 2020 року приблизно о 05 год 00 хв водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Fiat Scudo» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись у напрямку м. Київ, проїжджаючи ділянку на 26 км + 911 м автодороги Житомир-Чернігів поблизу с. Буки Житомирського району, Житомирської області, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який від отриманих у результаті ДТП травм помер на місці події, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

За даним фактом було відкрито кримінальне провадження №0000350 від 25.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУ Національної поліції в Житомирській області майором поліції Журбей В. М. від 27.11.2020 дане кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що дана ДТП трапилась з вини пішохода ОСОБА_6 , який, порушивши вимоги п. 4.4, 4.7, 4.14а),б) ПДР України, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, раптово, в безпосередній близькості від автомобіля «Fiat Scudo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переходив (перебігав) проїзну частину, що в свою чергу позбавило можливості водія ОСОБА_4 уникнути наїзду, а тому в діянні останнього відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована відповідачем ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №184301277.

02 жовтня 2020 року представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - директором ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» Шелепінським О.М. направлено ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» заяву про виплату страхового відшкодування з яких: для дружини потерпілого - ОСОБА_1 моральної шкоди - 28 338,00 грн., витрат на поховання - 4 185,85 грн; для доньки потерпілого - ОСОБА_2 моральної шкоди - 28 338,00 грн., витрат на поховання - 13 865,71 грн.

Згідно листа ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» від 12.10.2020 вих. №9/к/у зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надати документи, що містить відомості про склад сім`ї загиблого ОСОБА_6

17 грудня 2020 року представником ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - директором ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» Шелепінським О.М. направлено ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» заяву про долучення документів, з яких вбачається, що на момент смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 останній мав наступний склад сім`ї: дружина - ОСОБА_1 , донька - ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 . З урахуванням долучених документів, просили здійснити виплату страхового відшкодування наступним чином: для дружини потерпілого - ОСОБА_1 моральної шкоди - 18 892,00 грн., витрат на поховання - 4 185,85 грн; для доньки потерпілого - ОСОБА_2 моральної шкоди - 18 892,00 грн., витрат на поховання - 13 865,71 грн; для доньки потерпілого - ОСОБА_3 моральної шкоди - 18 892,00 грн.

30 грудня 2020 року на адресу відповідача позивачі направили заяву про надання інформації про стан розгляду заяви про виплату страхового відшкодування.

04 січня 2021 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було прийнято рішення про перерахунок страхового відшкодування на загальну суму 33 161,01 грн моральної шкоди, з них: 9 446,00 грн - відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 ; 9 446,00 грн - відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 ; 9 446,00 грн - відшкодування моральної шкоди ОСОБА_7 , а також 4823,01 відшкодування витрат на поховання ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що витрати на поховання склали 18 036,56 грн.

Відмовляючи у задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на обставини дорожньо-транспортної пригоди вбачається наявність в діях потерпілого грубої необережності, тобто його вини. З огляду на те, що смерть потерпілого настала внаслідок сукупних дій ОСОБА_4 , як особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та ОСОБА_6 чия вина встановлена постановою про закриття кримінального провадження від 27.11.2020, то відповідно до п. 36.3. ст. 36 Закону розмір страхового відшкодування має бути розраховано шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два.

Колегія апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Відповідно до частини першої статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

За вимогами статті 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону).

За змістом пункту 36.3 статті 36 вказаного Закону у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відтак, положення зазначеної норми Закону застосуванню в даних правовідносинах не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода ОСОБА_6 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог вказаного Закону.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18).

З огляду на наведене розмір страхового відшкодування на користь позивачів повинен визначатись страховиком без поділу розміру заподіяної шкоди на водія ОСОБА_4 , відповідальність якого була застрахована та пішохода ОСОБА_6 , а тому доводи викладені в рішенні суду першої інстанції не ґрунтуються на нормах закону.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених Законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

З наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що заподіяння шкоди смертю потерпілого має низку особливостей. Зокрема, така особливість полягає у тому, що будь-яке діяння, яким завдається шкода ушкодженням здоров`я і, до того ж, джерелом підвищеної небезпеки, презюмується протиправним.

Що стосується причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням і завданою шкодою, як на тому наполягає сторона відповідача, то цей зв`язок також є специфічним у даному деліктному зобов`язанні. Вина заподіювача шкоди у випадках, коли така шкода завдається джерелом підвищеної небезпеки, не враховується, відшкодуванню підлягають витрати на поховання незалежно від вини особи, яка завдала цю шкоду. При цьому слід зауважити, що моральна шкода також відшкодовується незалежно від вини заподіювача, а її розмір визначений в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на рівні 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі.

Таким чином, при заподіянні шкоди життю потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність власника такого джерела настає незалежного від його вини, в силу закону, у певних межах, а саме щодо відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди. Отже, якщо настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, виникає і обов`язок страховика здійснити страхову виплату в порядку, передбаченому ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто здійснити відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди.

Вирішуючи питання розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд апеляційної інстанції враховує документально підтверджені витрати на поховання та те, що ОСОБА_2 виплачено лише 4 823,01 грн, приходить до висновку про стягнення на її користь страхове відшкодування витрат на поховання в сумі 9042 грн 70 коп.

Окрім того, суд апеляційної інстанції з врахуванням наведених вимог закону та обставин справи, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з заподіяною моральною шкодою в сумі 28 338,00 грн, а саме: 9 446,00 грн - відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 ; 9 446,00 грн - відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 ; 9 446,00 грн - відшкодування моральної шкоди ОСОБА_7 .

Наведе узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2021 у справі № 607/15258/19 провадження № 61-4431 св 20, постанові Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.05.2021 у справі справа № 501/2015/16-ц провадження № 61-7795св20.

Що стосується стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, то слід вказати таке.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку з чим рішення суду у цій частині є не обґрунтованим, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

За несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик має сплатити на вимогу страхувальника (чи вигодонабувача) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування відмови у повній виплаті страхового відшкодування страховик посилався на п.36.3 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Вважаючи таке рішення безпідставним, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула особа - пішохід, цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, в силу вимог ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини, позивачі, звернулися до суду із позовною заявою.

Надаючи оцінку наданому позивачем розрахунку заборгованості, суд апеляційної інстанції виходить з того, що 17 грудня 2020 року позивачі звернулися до відповідача із необхідними документами про виплату страхового відшкодування. Враховуючи положення пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого граничний строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати складає 90 днів, колегія суддів (взявши до уваги визначені позивачем вимоги до страховика) погоджується з тим, що починаючи з 91 дня після звернення з необхідними документами про виплату страхового відшкодування у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно, суд погоджується з розрахунком періоду, наданим позивачами для обрахунку часу прострочення, починаючи з 05 січня 2021 року і до дати звернення до суду із цим позовом.

Колегія суддів, перевіривши правильність розрахунку, з урахуванням визначених позивачами позовних вимог, викладених в заяві про уточнення позовних вимог від 26 квітня 2021 року приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 пені у розмірі 483,69 грн (кожному); 3% річних у сумі 110,25 грн (кожному) та інфляційних втрат у розмірі - 382,78 грн (кожному). На користь ОСОБА_2 підлягає стагнення з відповідача пені у розмірі 946,72 грн; 3% річних у сумі 215,79 грн та інфляційних втрат у розмірі - 749,22 грн

Що стосується витрат на правничу допомогу, то слід вказати наступне.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі п.8 ст.141 ЦПК України встановлено «розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо)».

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів).

Вказаний розрахунок подається з урахуванням часу витраченого адвокатом на представлення інтересів позивача пов`язаного з вивченням матеріалів, збиранням необхідного обсягу документів, написанням позовної заяви до суду та відповіді на відзив.

У межах передбаченого ЦПК України строку, представником позивачів, адвокатом Скочиляс В.М. подано детальний опис наданих послуг, у якому чітко розмежовано години, витрачені на представництво позивачів у Житомирському районному суді Житомирської області з урахуванням чітко зазначених послуг, наданих адвокатом із зазначенням суми.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), сформував позицію у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Відповідно до позиції, викладеній у додатковій Постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зазначила, що «Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини».

Виходячи з заявлених витрати на правову допомогу, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених вимог про стягнення витрат на правову допомогу та стягує з відповідача по 3500 грн (кожному) витрат на правничу допомогу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з викладеним, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з частковим задоволенням позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1, 2, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Відповідно до п/п 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що при зверненні до суду з позовом підлягав стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. Оскільки позов позивачів фактично задоволений в повному обсязі, а витрати на правову допомогу є похідними вимогами, то сума судового збору, яку належить стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь держави за розгляд справи в суді першої інстанції складає 908,00 грн.

За подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у відповідності до положень п/п 6 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а саме: 1362,00 грн., то вказану суму також належить стягнути з відповідача на користь держави за апеляційний розгляд справи.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», третя особа - ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 9 446, 00 грн кожному.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 18 488,70 грн.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 483,69 грн, інфляційні втрати у розмірі 382,78 грн, три відсотки річних у розмірі 110,25 грн, а всього разом - 976,72 грн кожному.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_2 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 946,72 грн, інфляційні втрати у розмірі 749,22 грн, три відсотки річних у розмірі 215,79 грн, а всього разом - 1911,73 грн.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн кожному.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у сумі 908,00 грн.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1362,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. Повний текст судового рішення складено 26 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді