Справа № 373/1186/21
Номер провадження 2/373/692/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Опанасюка І.О.,

за участю:

секретаря судових засідань Олійник Ю.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) осіб цивільну справу № 373/1186/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного сільськогосподарського підприємства «Головний селекційний центр України» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, моральної шкоди

встановив:

Представник позивача адвокат Медведенко Н.І. звернулася до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача Державного сільськогосподарського підприємства «Головний селекційний центр України» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 квітня 2021 року по 31 травня 2021 року включно, в сумі 14332 грн 02 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період з 01 квітня 2021 року по 31 травня 2021 року включно в розмірі 519 грн 49 коп., 3 % річних в сумі 189 грн 65 коп., моральну шкоду в розмірі 15000 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з 11 червня 2018 року по даний час працює на Державному сільськогосподарському підприємстві «Головний селекційний центр України» на посаді охоронника. У період з 01.04.2021 по 30.06.2021 він відпрацював на підприємстві, відповідно за відпрацьований час відповідач нарахував йому заробітну плату, але не виплатив.

У період з 01.04.2021 по 21.04.2021 ОСОБА_2 перебував у щорічній основній відпустці тривалістю 24 календарних дні, відповідно відповідач нарахував йому відпускні, але належні йому до виплати кошти не виплатив.

Вважає, що загальна сума заборгованості по нарахованій та невиплаченій заробітній платі та не виплачених відпускних складає 14332 грн 02 коп. При цьому посилається на довідку про заробітну плату від 12.07.2021, де сукупний дохід за період з 01.12.2020 по 30.06.2021 складає 34859 грн 95 коп. Суми вказаного сукупного доходу за грудень 2020 року складає 5017 грн 72 коп., за січень 2021 року - 4959 грн 91 коп., за лютий 2021 року - 5555 грн 51 коп., за березень 2021 року - 4994 грн 79 коп., відповідач виплатив з порушенням термінів виплати, таким чином 34859 грн 95 коп.

У зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати просить стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 519 грн. 49 коп., оскільки заробітна плата за січень, лютий, березень місяць виплачена йому у липні 2021 року, а решта роботодавцем не виплачена.

Також вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити йому три проценти річних від простроченої суми заборгованості по заробітній платі за період 10.02.2021 по 20.07.2021 в розмірі 189 грн 65 коп.

Крім того, зазначає, що через не виплату заробітної плати ОСОБА_1 завдано моральних страждань, а саме своїми протиправними діями відповідач поставив його у вкрай важке фінансове становище, адже заробітна плата його єдине джерело прибутку. ОСОБА_1 перебував у пригніченому стані, порушився його усталений спосіб життя, він змушений був брати гроші в борг у своїх знайомих та доводити своє право на заробітну плату в суді.

Також позивач посилається на те, що режим роботи, тривалість робочого часу працівників, які перебувають у трудових відносинах з підприємством визначені розділом 6 Колективного договору, Правилами внутрішнього трудового розпорядку та Положенням про робочий час і час відпочинку, які є невід`ємними додатками до Колективного договору.

Оплата праці працівників на підприємстві визначена Положенням про оплату праці працівників ДСП «ГСЦУ», що є додатком 1 до Колективного договору, яке введено в дію 23.04.2015.

Правовими підставами позову вказані положення ст. ст. 43, 55 Конституції України, ст. 115 КЗпП України, ст. ст. 21, 24, 34 Закону України «Про оплату праці», рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року у справі №8-рп/2013.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, справи, що виникають з трудових відносин, розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 26.07.2021 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов.

12.08.2021 виконуючий обов`язки генерального директора ДСП «Головного селекційного центру України» надав до суду відзив на позов, в якому відповідач позов визнав у частині боргу із заробітної плати за період з 01 квітня 2021 року по 31 травня 2021 року, що складає за даний період - 10578 грн 81 коп. (без урахування військового збору 1,5% та ПДФ 18%) згідно довідки №062 від 04.08.2021, яку він додав до відзиву. Визнав позов в частині компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків їх виплати за період з 01 квітня 2021 року по 31 травня 2021 року у розмірі 519 грн 49 коп. Просить відмовити ОСОБА_1 в позові в частині вимог про стягнення 3% річних та відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000 грн 00 коп.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Судом встановлено наступне.

З 11.06.2018 ОСОБА_1 працює охоронником Державного сільськогосподарського підприємства «Головний селекційний центр України», що підтверджується копією наказу №61-К від 08.06.2018.

Відповідно до довідки виданої Державним сільськогосподарським підприємством «Головний селекційний центр України» від 07.07.2021, ОСОБА_1 працює на підприємстві на посаді охоронника із 11.06.2018 по даний час.

Відповідно до довідки виданої Державним сільськогосподарським підприємством «Головний селекційний центр України» від 08.07.2021, посадовий оклад згідно штатного розпису на 01.07.2021 ОСОБА_1 становить 3446 грн 00 коп.

Перебування позивача в трудових відносинах з Державним сільськогосподарським підприємством «Головний селекційний центр України» стороною відповідача не оспорюється, лише наголошено, що з 18 травня 2021 року працівники відділу охорони відсторонені від роботи у зв`язку з проведення перевірки факту крадіжки на підприємстві, що не є предметом розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи (ч. 1 ст. 23 КЗпП України).

Згідно частин 1, 3 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 23 Загальної декларації прав людини кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Згідно ст. 7 Закону України «Про оплату праці», законодавство про оплату праці ґрунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, цього Закону, Закону України «Про колективні договори і угоди», Закону України «Про підприємства в Україні» та інших актів законодавства України.

Такими актами є: Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; Порядок проведення індексації грошових доходів населення від 14.07.2003 № 1078; Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1427.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 97 КЗпП передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до ст. ст. 24, 31, 32 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відомості про оплату праці працівника надаються будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника. Трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори.

На підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем щодо виплати заробітної плати та оплати щорічної основної відпустки, а також розміру такої заборгованості, позивачем надано суду довідку Державного сільськогосподарського підприємства «Головний селекційний центр України» від 12.07.2021, згідно якої сукупний дохід ОСОБА_1 , за період з 01.12.2020 по 30.06.2021 складає 34859 грн 95 коп., утримано - 6797 грн 69 коп., до сплати 28062 грн 26 коп. Заборгованість по заробітній платі станом на 12.07.2021 року становить 10598 грн 17 коп.

Позивач, посилаючись на вказану довідку, та враховуючи те, що за грудень 2020 року, січень 2021, лютий 2021 року та березень 2021 року заробітна плата йому була сплачена, вважає, що загальна сума заборгованості по нарахованій та невиплаченій заробітній платі за період з 01 квітня 2021 року по 31 травня 2021 року становить 14332 грн 02 коп.

Відповідач позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі визнав частково на суму 10578 грн 81 коп., в заперечення вимог позивача надав суду довідку про заробітну плату ОСОБА_1 від 04.08.2021 за №062.

Відповідно до зазначеної довідки, дохід ОСОБА_1 за період з 01.04.2021 по 31.05.2021 складає 13141 грн 38 коп.: квітень 2021 року нараховано -5102 грн. 54 коп., із них утримано військовий збір 1,5%, що становить 76 грн, 54 коп., податок з доходів фізичних осіб 18%, що становить 918 грн 46 коп., таким чином до сплати в квітні 4107 грн 54 коп. Травень 2021 року нараховано 8038 грн 84 коп. , із них утримано військовий збір 1,5%, що становить 120 грн 58 коп., податок з доходів фізичних осіб 18%, що становить 1446 грн 99 коп., таким чином до сплати у травні 6471 грн 27 коп.

Тобто сума заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 за період з квітня 2021 року по травень 2021 року складає 10578 грн 81 коп. з утриманням передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті.

Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Частиною 3 ст.12 та частиною 1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до положень статей 79, 80 Цивільного процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом статі 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, всі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Тому, враховуючи, що при визначенні належних до стягнення на користь позивачів коштів, суд виходив із сум, згідно довідки, без виключення сум податків та інших обов`язкових платежів, стягненню з відповідача на користь позивачів підлягають суми у вищевказаному розмірі з утриманням з них передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивача наявна заборгованість по заробітній платі в розмірі 13141 грн 68 коп., що вказана в наданій відповідачем довідці. Позов в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає частковому задоволенню, з Державного сільськогосподарського підприємства «Головний селекційний центр України» підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата, за період з 01.04.2021 по 31.05.2021, на користь ОСОБА_1 в розмірі 13141 грн 68 коп.

Крім цього, позивачем було заявлено вимогу про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період з 01 квітня 2021 року по 31 травня 2021 року включно в розмірі 519 грн 49 коп. У позовній заяві позивач виклав обставини, якими обґрунтовуються такі вимоги, зазначив докази, що стверджують позов.

Відповідач визнав позов в цій частині до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати та вважає його правильним.

Отже, сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період з 01 квітня 2021 року по 31 травня 2021 року включно, що підлягає стягненню з відповідача, становить 519 грн 49 коп.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 189 грн 65 коп.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України. Отже, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої ЦК України). Тобто, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вимога позивача про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості з виплати заробітної плати є безпідставною, оскільки відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 15000 грн 00 коп.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 14.12.2016 у справі №428/7002/14-ц, зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із вказаною статтею є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(далі Постанова №4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви (пункт 9 Постанови №4).

Пунктом 5 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У пункті 13 указаної постанови роз`яснено, що згідно із статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд вважає беззаперечним, що внаслідок тривалої затримки у виплаті належної позивачу заробітної плати, необхідності відстоювати гарантоване Конституцією України право на оплату праці в суді, позивач зазнав моральних страждань.

Судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем виникла за 2 місяці.

У цьому випадку на доведеність факту моральних страждань вказує сама наявність заборгованості по зарплаті, її розмір та тривалість порушення прав працівника, що не потребує інших доказів спричинення моральної шкоди, оскільки порушується гарантоване Конституцією України право позивача.

Проте суд не погоджується зі стягненням моральної шкоди у розмірі 15000 грн 00 коп., який всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1статті 3 ЦК України) є надмірним відшкодуванням.

У справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат позивача, які заслуговують на відшкодування у розмірі 15000 грн 00 коп., а тому вважає за необхідне, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих позивачу, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 2000 грн.

Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», таким чином, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 908 грн 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Також, позивачем при зверненні до суду було понесено судові витрати у розмірі 908,00 грн, а тому вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного сільськогосподарського підприємства «Головний селекційний центр України» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного сільськогосподарського підприємства «Головний селекційний центр України» на користь ОСОБА_1 13141 (тринадцять тисяч сто сорок одна) грн 68 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Стягнути з Державного сільськогосподарського підприємства «Головний селекційний центр України» на користь ОСОБА_1 519 грн (п`ятсот дев`ятнадцять) грн 49 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків їх виплати.

Стягнути з Державного сільськогосподарського підприємства «Головний селекційний центр України» на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) грн 00 коп. моральної шкоди.

Стягнути з Державного сільськогосподарського підприємства «Головний селекційний центр України» на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень) 00 коп.

Стягнути з Державного сільськогосподарського підприємства «Головний селекційний центр України» на користь ОСОБА_1 судові витрати розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень) 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (03.10.2017) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: Державне сільськогосподарське підприємство «Головний селекційний центр України», місце знаходження: вул. Новокиївське шосе , 1а, м. Переяслав, Київська область, 08400, .

Суддя І. О. Опанасюк