Справа № 428/3253/20
Провадження № 22-ц/810/39/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сінько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 грудня 2020 року, ухваленого судом у складі судді Шубочкіної Т.В. в приміщенні того ж суду,

у справі про встановлення факту спільного проживання, визнання спільної сумісної власності подружжя, поділ майна,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Бус Транс"

третя особа - Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області,

встановив:

У квітні 2020 року позивачка звернулась до суду з вказаним вище позовом, який згодом уточнила та остаточно просила, встановити факт її проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 14 листопада 2006 року по 20 жовтня 2016 року.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ј частину будинку АДРЕСА_1 , транспортні засоби: VAN HOOL 917-SX3 11967, 2000 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , VAN HOOL T-918 ALTANO 12816, 2006 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_2 , LEXUS LX 450 4461, 2015 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_3 , MERCEDES-BENZ SPRINTER 311 CDI 2148, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_4 , VOLKSWAGEN CRAFTER 2498, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_5 , транспортного засобу VOLKSWAGEN CRAFTER 2461, 2010 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_6 , транспортного засобу MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 СDI 2685, 2006 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_7 , SETRA S 315HD 14618, 1997 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_8 , VOLKSWAGEN CRAFTER 35 2461, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_9 , MERCEDES-BENZ 0404-10R 12763, 1996 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_10 , RENAULT TRAFIC 1995, 2008 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_11 , VOLVO НОМЕР_12 2002 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_13 , SCANIA НОМЕР_14 , 1999 року випуску, червоного кольору, державний номер НОМЕР_15 , EOS E-180Z COACH 11967, 1996 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_16 , NEOPLAN N 116 11967, 1999 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_17 , VAN НОМЕР_18 , 2000 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_19 , MAN 11.190 HOCL 6871, 2000 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_20 , MERCEDES-BENZ O 404 12763, 1995 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_21 , ГАЗ 32213 ПЕ СПГ, 2001 року випуску, фіолетового кольору, державний номер НОМЕР_22 , ГАЗ ПЕ СПГ, 2002 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_23 , DAEWOO NEXIA, 2008 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_24 , і здійснити поділ цього майна, що є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/8 частину вказаного будинку та на Ѕ частину кожного з вказаних вище транспортних засобів.

Позов мотивований тим, що позивачка з 14 листопада 2006 року спільно проживала з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки останній перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4 , який судовим рішенням розірваний 29 травня 2012 року. Під час спільного проживання позивачки іОСОБА_6 народилась дитина син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20 жовтня 2016 року між позивачкою та ОСОБА_6 було укладено шлюб, і ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер.

Посилаючись на вказані обставини, просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 29 травня 2012 року по 20 жовтня 2016 року та визнання спільною сумісною власністю подружжя ј частину будинку АДРЕСА_1 , вказаних вище транспортних засобів за переліком наведеним у змісті позову та здійсненні поділу вказаного спірного майна шляхом визнання за позивачкою права власності на 1/8 частину будинку АДРЕСА_1 , та на Ѕ частину кожного з вказаних вище транспортних засобів та ухвали в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

За доводами апеляційної скарги, поза увагою суду залишилось те, що відповідачкою ОСОБА_4 не спростовано обставин стосовно того, що позивачка у період часу з 14 листопада 2006 року по 29 травня 2012 року не мешкала з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу, і судом не надано належної правової оцінки проживання як чоловіка та жінки в цей період часу без виникнення прав та обов`язків, що скаржниця вказує є порушенням норм матеріального права, тому вважає, що нею доведено обставини щодо її проживання у цей період однією сім`єю з ОСОБА_6 , і ці обставини не спростовані відповідачами; стосовно періоду часу з 29 травня 2012 року тобто з дня розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та відповідачкою у справі ОСОБА_4 і до 20 жовтня 2016 року тобто дня укладення шлюбу між позивачкою та ОСОБА_6 , проживання позивачки з останнім однією сім`єю без реєстрації шлюбу з висновками суду скаржниця не погоджується вважає їх помилковими, оскільки вказує, що ці обставини нею доведені суду і не спростовані відповідачкою ОСОБА_9 , що відповідно до вимог 12,81 ЦПК України є процесуальним обов`язком останньої, тому вважає є доведеними обставини виникнення в неї у вказаний період прав та обов`язків проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу; стосовно періоду часу з 29 жовтня 2016 року тобто дня реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 , і до ІНФОРМАЦІЯ_4 смерті останнього, з висновками суду скаржниця не погоджується вважає їх помилковими, оскільки вказує, що відповідачами не надано жодного належного та допустимого доказу стосовно тих обставин, що спірне майно, яке було придбано у вказаний період під час шлюбу з ОСОБА_6 є його особистою власністю, хоча з огляду на презумпцію спільної сумісної власності подружжя, наводити докази на її спростування повинен той, хто її заперечує.

Відповідачі правом на відзив не скористалися.

Позивачка ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представник ТОВ "Еліт Бус Транс" в судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Від третьої особи Служби у справах дітей Військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області надійшла заява про розгляд справи за відсутністю їх представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які вважали рішення суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зауважує, що скаржниця хоча і просить скасувати рішення лише у вказаній вище частині, проте, за змістом апеляційної скарги повністю не погоджується з висновками суду у тому числі, і в частині відмови в задоволенні вимог про встановлення факту її спільного проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 14 листопада 2006 року по 29 травня 2012 року, оскільки вважає, що судом не спростовано і не надано належної правової оцінки її спільного проживання з ОСОБА_6 , як чоловіка та жінки у вказаний період, що скаржниця вважає є порушенням норм матеріального права, хоча нею доведені ці обставини, що не спростовано стороною відповідачів.

З урахуванням зазначеного, рішення суду першої інстанції переглядається повністю.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає не в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 у період з 14 листопада 2006 року по 29 травня 2012 року суд дійшов висновку, що ці вимоги суперечать статті 25 СК України, оскільки у цей період ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі - ОСОБА_4 , який судовим рішенням був розірваний лише 29 травня 2012 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 у період з 29 травня 2012 року по 20 жовтня 2016 року суд виходив з недоведеності позивачкою підстав позову у цій частині, оскільки останньою не надано суду достатніх й достовірних доказів на підтвердження факту спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявності між нею та ОСОБА_6 подружніх взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, які б свідчили про те, що між ними склались та мали місце усталені відносини, які притаманні саме подружжю у вказаний період, тобто з моменту розірвання шлюбу із ОСОБА_4 і по день укладання шлюбу з позивачкою ОСОБА_1 , що є процесуальним обов`язком останньої в силу ст.ст.12, 81 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя ј частину будинку АДРЕСА_1 , та транспортних засобів у кількості 15 одиниць, що були зареєстровані за ОСОБА_6 у період до 20 жовтня 2016 року, та поділ цього майна, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/8 частину вказаного будинку та на Ѕ частину кожного з цих транспортних засобів, суд виходив з того, що оскільки спірна частина нерухомості була придбана ОСОБА_6 до укладення шлюбу з позивачкою ОСОБА_1 , а також і спірне рухоме майно у кількості 15 одиниць, було зареєстровано за ОСОБА_6 у період до 20 жовтня 2016 року, а факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу в період з 14 листопада 2006 року і до дня укладення 20 жовтня 2016 року офіційного шлюбу, позивачкою не доведено суду, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

При цьому судом зауважено, що спірні транспортні засоби, а саме, ГАЗ 32213, фіолетового кольору, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_22 , зареєстрований 26 жовтня 2005 року; ГАЗ 32213, білого кольору, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_23 , зареєстрований 19 березня 2008 року; DAEWOO NEXIA, чорного кольору, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_24 , зареєстрований 26 березня 2009 року, зареєстровані за ОСОБА_6 в період його шлюбу з відповідачкою ОСОБА_4 .

Також суд дійшов висновку про безпідставність зазначення позивачкою в якості відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Бус Транс", оскільки жодних вимог до цієї особи ОСОБА_1 не пред`явлено.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують, з огляду на таке.

Судом встановлені такі факти і обставини справи.

ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі - ОСОБА_4 , під час якого народились двоє дітей - син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідач ОСОБА_2 також є сином ОСОБА_6 .

Батьками малолітнього ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_6 та позивачка (прізвище до шлюбу ОСОБА_4 ) ОСОБА_4 .

Судовим рішенням від 29 травня 2012 року шлюб між ОСОБА_6 та відповідачкою у справі ОСОБА_4 розірвано.

20 жовтня 2016 року між ОСОБА_6 та позивачкою у справі ОСОБА_1 (прізвище до шлюбу ОСОБА_1 ) укладено шлюб, від цього шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина - син ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер.

За частиною 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Статтею 25 цього Кодексу передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Згідно із частиною 1 статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, для визнання факту спільного проживання однією сім`єю необхідною умовою є неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.

Проте, судом встановлено, що ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4 до 29 травня 2012 року.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів проживання позивачки з ОСОБА_6 у період з 29 травня 2012 року тобто з часу припинення його шлюбу з відповідачкою ОСОБА_4 і по 20 жовтня 2016 року тобто час реєстрації шлюбу з позивачкою ОСОБА_1 як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Отже, позивачкою не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу на час виникнення у останнього права власності на вказане вище спірне нерухоме та рухоме майно та його набуття за їх спільні кошти, а поданий в якості єдиного доказу акт від 13 квітня 2020 року з місця проживання позивачки за змістом якого вона до часу смерті ОСОБА_6 мешкала з ним за однією адресою, не підтверджує факт ведення спільного господарства, у вказаний період і наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати вказане вище спірне майно придбане ОСОБА_6 до часу укладення з позивачкою шлюбу таким, що належить їм на праві спільної сумісної власності, як жінці та чоловікові, які проживали у вказаний період однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимогОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 у період з 14 листопада 2006 року по 29 травня 2012 року та у період з 29 травня 2012 року по 20 жовтня 2016 року і відсутність правових підстав для задоволення вимог про визнання спільною сумісною власністю вказаного вище спірного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , яке останній набув до укладення шлюбу з позивачкою, з зазначених вище підстав.

Доказів які б спростували вказані висновки суду скаржницею не надано.

Посилання скаржниці в якості доводів апеляційної скарги про те, що саме відповідачі мали спростувати обставини на які вона посилається, в якості підстав позову у вказаній частині, зокрема відповідачка ОСОБА_1 , оскільки нею не визнаються вказані обставини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких саме позивачка зобов`язана була довести обставини, на які посилалася на підтвердження своїх вимог у вказаній частині позову.

Інші доводи апеляційної скарги за своєю суттю є обґрунтуванням зазначених позовних вимог, і зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, яким суд надав належну правову оцінку.

Отже, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи у вказаній частині.

Разом з цим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю транспортних засобів, які були зареєстровані за ОСОБА_6 у період часу з 20 жовтня 2016 року, і до його смерті, і поділу цього майна, а саме: автомобіля VAN HOOL T-918 ALTANO 12816, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , що зареєстрований за ОСОБА_6 17 серпня 2018 року; автомобіля LEXUS LX450 4461, 2015 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_3 , що зареєстрований за ОСОБА_6 30 березня 2018 року; автомобіля MERCEDES BENZ SPRINTER 311 CDI 2148, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_4 , що зареєстрований за ОСОБА_6 31 січня 2018 року;автомобіля VOLKSWAGEN CRAFTER 2498, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_5 , що зареєстрований за ОСОБА_6 17 травня 2017; автомобіля VOLKSWAGEN CRAFTER 2461, 2010 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_6 , що зареєстрований за ОСОБА_6 28 липня 2017; автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 СDI 2685, 2006 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_7 , що зареєстрований за ОСОБА_6 22 липня 2017; автомобіля SETRA S 315HD 14618, 1997 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_8 , що зареєстрований за ОСОБА_6 13 грудня 2016; автомобіля VAN HOOL 917-SX3 11967, 2000 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , що зареєстрований за ОСОБА_6 26 липня 2019, суд виходив з того, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, отже сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, а оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, достовірно встановити за чиї кошти були придбані вказані спірні транспортні засоби не є можливим, і позивачкою не надано суду беззаперечних доказів щодо придбання нею або разом із ОСОБА_6 в період шлюбу спірних транспортних засобів за особисті кошти, тому відсутні підстави для визнання цього майна спільною сумісною власністю подружжя, але це не позбавляє права позивачки на спадкування за законом як спадкоємиці першої черги.

Такі висновки суду, колегія суддів вважає помилковими виходячи з такого.

За частиною 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу ( частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( частина перша статті 70 СК України). Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка визначено у статті 57 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, обов`язок довести ті обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного із подружжя, покладено на останнього.

Відповідно до п.п. 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 набуте право власності на вказані вище спірні транспортні засоби у період з 20 жовтня 2016 року до липня 2019 року включно, тобто за час шлюбу з позивачкою.

Отже, спірне рухоме майно ОСОБА_6 та позивачкою ОСОБА_1 набуто в період перебування у шлюбі, а той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку у такому майні. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

В даному випадку саме відповідачі, які заперечуючи наведені обставини, мали спростувати презумпцію спільності права власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на спірне рухоме майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Проте, відповідачі не спростували презумпцію спільності права власності подружжя ОСОБА_1 на вказане вище спірне рухоме майно.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання спільної сумісної власності подружжя та поділ майна щодо вищевказаних транспортних засобів, скасувати, і ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України з позивачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 10 510 грн.

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачкою при поданні позовної заяви та апеляційної скарги сплачений судовий збір, що підтверджується платіжними дорученнями.

Оскільки позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі по 2189 грн 58 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 грудня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Бус Транс", третя особа - Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання спільної сумісної власності подружжя та поділ майна щодо транспортних засобів VAN HOOL T-918 ALTANO 12816, 2006 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_2 ; LEXUS LX 450 4461, 2015 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_3 ; MERCEDES BENZ SPRINTER 311 CDI 2148, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_4 ; VOLKSWAGEN CRAFTER 2498, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_5 ; VOLKSWAGEN CRAFTER 2461, 2010 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_6 ; MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 СDI 2685, 2006 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_7 ; SETRA S 315HD 14618, 1997 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_8 ; VAN HOOL 917-SX3 11967, 2000 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , скасувати, і ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: транспортний засіб VAN HOOL НОМЕР_25 , 2006 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_2 , що зареєстрований за ОСОБА_6 17.08.2018 року; транспортний засіб LEXUS LX450 4461, 2015 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_6 30.03.2018 року; транспортний засіб MERCEDES BENZ SPRINTER 311 CDI 2148, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_6 31.01.2018 року; транспортний засіб VOLKSWAGEN CRAFTER 2498, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_5 , зареєстрований за ОСОБА_6 17.05.2017; транспортний засіб VOLKSWAGEN CRAFTER 2461, 2010 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_6 , зареєстрований за ОСОБА_6 28.07.2017; транспортний засіб MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 СDI 2685, 2006 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_7 , зареєстрований за ОСОБА_6 22.07.2017; транспортний засіб SETRA S 315HD 14618, 1997 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_8 , зареєстрований за ОСОБА_6 13.12.2016; транспортний засіб VAN HOOL 917-SX3 11967, 2000 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_6 26.07.2019.

Здійснити поділ майна, що є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та визнати за ОСОБА_9 право власності на Ѕ частину спільно набутої власності подружжя, а саме:

-Ѕ частину транспортного засобу VAN HOOL T-918 ALTANO 12816, 2006 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за ОСОБА_6 17.08.2018 року;

-Ѕ частину транспортного засобу LEXUS LX450 4461, 2015 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого за ОСОБА_6 30.03.2018 року;

-Ѕ частину транспортного засобу MERCEDES BENZ SPRINTER 311 CDI 2148, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_4 , зареєстрованого за ОСОБА_6 31.01.2018 року;

-Ѕ частину транспортного засобу VOLKSWAGEN CRAFTER 2498, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_5 , зареєстрованого за ОСОБА_6 17.05.2017;

-Ѕ частину транспортного засобу VOLKSWAGEN CRAFTER 2461, 2010 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_6 , зареєстрованого за ОСОБА_6 28.07.2017;

-Ѕ частину транспортного засобу MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 СDI 2685, 2006 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_7 , зареєстрованого за ОСОБА_6 22.07.2017;

-Ѕ частину транспортного засобу SETRA S 315HD 14618, 1997 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_8 , зареєстрованого за ОСОБА_6 13.12.2016;

-Ѕ частину транспортного засобу VAN HOOL 917-SX3 11967, 2000 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за ОСОБА_6 26.07.2019.

В іншій оскаржуваній частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_26 ) на користь держави судовий збір у розмірі 10 510 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_27 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1313,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1313,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , НОМЕР_28 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1313,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_29 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1313,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_27 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_26 ) судовий збір у розмірі 875,83 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_26 ) судовий збір у розмірі 875,83 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , НОМЕР_28 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_26 ) судовий збір у розмірі 875,83 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , НОМЕР_30 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_26 ) судовий збір у розмірі 875,83 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повної постанови - 20 серпня 2021 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова