Номер провадження: 22-ц/813/4455/21
Номер справи місцевого суду: 501/2410/18
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «УкрСиббанк» Рогожіної Ірини Борисівни на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2010 року представник Акціонерного товариства «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовна заява мотивована тим, що 21 вересня 2007 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав в кредит 90 000 доларів США. Того ж дня, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, за яким останній передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.2007 року. Вподальшому позивачу стало відомо, що іпотечне майно зареєстровано за новим власником - ОСОБА_1 . Через невиконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, у нього утворилася заборгованість, яка станом на 17.08.2018 року складає 194 118,94 доларів США заборгованості по кредиту та відсоткам та 1 020 500,87 грн. заборгованості по пені. У зв`язку з тим, що боржник відмовляється погашати кредит, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 , встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 455 510 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03 серпня 2020 року у задоволенні вимог Акціонерного товариства «УкрСиббанк» відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Акціонерного товариства «УкрСиббанк» Рогожіна Ірина Борисівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У судове засідання на 14-00 г. 30.03.2021 року представник Акціонерного товариства «УкрСиббанк» не з`явився, надав заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутністю.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Проте у повному обсязі рішення суду першої інстанції усім зазначеним вимогам не відповідає.

Постановляючи оскаржуване судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що сплинув строк позовної давності, про застосування якого просив представник відповідача.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись зі вказаним висновком суду, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що:

- 21.09.2007 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач надав позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти у порядку, передбаченому умовами договору (т. 1 а. с. 17-22);

- в забезпечення виконання позичальником умов вказаного кредитного договору 21.09.2007 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, за умовами якого прийнято в іпотеку нерухоме майно - однокімнатна квартира, загальною площею 39,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належала іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.2007 року (т.1 а. с. 27-29);

- одночасно з нотаріальним посвідченням договору іпотеки від 21.09.2007 року на вказану нерухомість приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Шевченко В.М. було накладено заборону відчуження, про що зроблено запис у реєстрі за № 256 (т. 1 а. с. 145-148);

- 12.03.2008 року між ОСОБА_2 (ідентиф. код: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (ідентиф. код: НОМЕР_2 ) був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого було продано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а. с. 94-98);

- підставами для такого правочину стало укладення іпотечного договору від 12.03.2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 (т.1 а. с. 175-176);

- довідкою вх. № 279 13-01 від 12.03.2008 року, позивач повідомив, що станом на 11.03.2008 року громадянин ОСОБА_2 свої зобов`язання перед АКІБ «УкрСиббанк», що виникають з кредитного договору № 0 від 21.09.2007 року, виконав своєчасно і в повному обсязі, та у даній довідці міститься прохання про зняття накладеної раніше заборони на відчуження на вказаний вище предмет іпотеки (т. 1 а. с. 183);

- за фактом укладення вказаного вище договору іпотеки 12.03.2008 року приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Шевченко В.М. було накладено заборону № 42 (реєстровий № 1077) на відчуження вказаної вище квартири (т. 1 а. с. 145-148);

- на підставі Свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 , виданого відділом РАЦС Іллічівського міського управління юстиції Одеської області 21.06.2008 року, актовий запис № 213, прізвище « ОСОБА_3 змінено на « ОСОБА_4 » (т. 1 а. с. 124);

- довідками від 04.12.2012 року №№ 138-1/20-15/683 та 138-1/20-15/686 АТ «УкрСиббанк» повідомив про втрату чинності договору іпотеки № 1076 від 12.03.2008 року (реєстровий № 1076), кредитні зобов`язання виконані в повному обсязі. Також згідно вказаних довідок позивач просив вилучити запис з реєстру заборон, реєстру іпотек тощо, відносно майна, що належить Боржнику ОСОБА_5 (ідентиф. код: НОМЕР_2 ), а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Позивачем та ОСОБА_5 була складена нотаріально посвідчена заява від 04.12.2012 року № 644/02-32, згідно з якою вказаними особами підтверджено виконання Іпотекодавцем своєчасно (достроково) та в повному обсязі основного зобов`язання та припинення основного зобов`язання, забезпеченого іпотечним договором, укладеним між ними 12.03.2008 року та зареєстрованого під № 1076 та ведеться клопотання перед нотаріусом про виключення запису з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (копія заяви міститься в матеріалах справи) (т. 1 а. с. 177-178);

- за договорами іпотек від 21.09.2007 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та від 12.03.2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , вказаними вище документами позивач підтверджував повне їх виконання іпотекодавцями в передбаченими вказаними договорами порядках;

- згідно з обвинувальним висновком по кримінальній справі № 02 за звинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні злочинів передбачених ст. 190 ч. 4, ст. 190 ст. 3, 358 ч. 2, ст. 358 ч. 3, п. 4 ст. 27 ст. 366 ч. 2 КК України та ОСОБА_6 у скоєнні злочину передбаченого ст. 366 ч.2 КК України вбачається, що кримінальна справа за ст. 190 ч. 3 КК України порушена 31.07.2009 року (т. 2 а. с.24);

- 12.11.2009 року ПАТ «УкрСиббанк» заявлено цивільний позов в межах кримінальної справи. В якому банк просив достроково стягнути з позичальника ОСОБА_2 кредит у повному обсязі та проценти за користування кредитом розраховані станом на час подання позову (т. 2 а. с.22);

- ОСОБА_1 придбала зазначену вище квартиру (бувший предмет іпотеки згідно договорів іпотек від 21.09.2007 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та від 12.03.2008 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 ) на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2012 року серії ВТВ № 243779 у громадянина ОСОБА_5 (т. 1 а. с. 87-91);

- 24.03.2014 року Іллічівським міським судом Одеської області у кримінальній справі № 1-385/2011 року по обвинуваченню ОСОБА_2 (ідентиф. код: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_6 ухвалено вирок, згідно з яким визнано винними вказаних осіб у вчиненні злочинів. В рамках зазначеної кримінальної справи цивільний позивач АТ «УкрСиббанк» в тому числі заявляв позов про стягнення з підсудного ОСОБА_2 матеріальної шкоди за кредитом № 0 від 21.09.2007 року. З даного приводу суд зазначив, що вказаний позов не підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства, що не є перепоною для його повторного заявления в цивільному порядку (т. 1 а. с. 228-234);

- 28.09.2018 року, по сплину майже 4,5 роки, ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області у справі № 501/3326/13-к поновлено АТ «УкрСиббанк» строк на апеляційне оскарження вироку Іллічівського міського суду Одеської області від 24.03.2014 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 , ОСОБА_6 у вчиненні злочинів (т. 1 а. с. 236);

- на вказану вище ухвалу суду ОСОБА_6 було подано до апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу, яка була задоволена, ухвалу місцевого суду від 28.09.2018 року скасовано, відмовлено у задоволенні клопотання представникові АТ «УкрСиббанк» про поновлення строку на подачу апеляції на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 24.03.2014 року у справі № 1-385/2011 за обвинуваченням ОСОБА_2 , ОСОБА_6 у вчиненні злочинів (т. 1 а. с. 235).

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Припис абз. 2 ч. 1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526, частини першої статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Оскільки кредитодавець ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до позичальника ОСОБА_2 з цивільним позовом в межах кримінальної справи в порядку ст. 28 КПК 1960 року і просив стягнути заборгованість у повному обсязі - тіло кредиту та проценти за користування кредитом нарахованих на жовтень 2009 року, вважається, що таким чином кредитодавець реалізував своє право на повернення кредиту достроково.

Проте згідно з вироком після залишення цивільного позову в межах кримінальної справи без розгляду у березні 2014 року , позивач у серпні 2018 року звернувся до суду з позовом про повернення тіла кредиту, процентів за договірною ставкою, які нараховані до серпня 2018 року і пені за останні 12 місяців, що передували зверненню з позовом до суду.

Користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування в тому числі у разі реалізації кредитодавцем свого права на дострокове повернення кредиту є неправомірним.

Виходячи з наведеного, наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання (як договірного, так і позадоговірного), є нарахування процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати сплату процентів, розмір яких визначений договором або законом (зокрема ч. 1 ст. 1048 ЦК України - у правовідносинах, що виникають з договору).

З огляду на зазначене ключовим у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання грошового зобов`язання. До цього моменту можливе нарахування процентів як плати, зокрема, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, при простроченні виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних грошей, нараховуються 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Саме такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10156/17 від 10.04.2018 року.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню за договірною ставкою за прострочення зобов`язання за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів та пені після 12.11.2009 року (спливу строку кредитування після пред`явлення кредитодавцем цивільного позову у межах кримінальної справи про повернення всієї суми кредиту достроково) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такі правові висновки, що не були враховані судом першої інстанції під час вирішення спору, узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18.

Зі змісту розрахунку вбачається, що розмір нарахованих позивачем процентів з 21.03.2008 року до 12.11.2009 року становить 12 676,01 доларів США і саме в цій частині заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом є обґрунтованою, як є обґрунтованими і заборгованість з повернення тіла кредиту у розмірі 89 663,13 доларів США, оскільки кредитор довів факт видачі кредиту і правомірність нарахування процентів в межах строку кредитування, а ОСОБА_2 натомість не доказав факт повернення кредиту і сплати процентів в такому розмірі.

Враховуючи, що кредит був забезпечений іпотекою, предметом якої є однокімнатна квартира загальною площею 39,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належала іпотекодавцю ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.2007 року, а на час звернення до суду з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2012 року, яка, таким чином, в силу ст. 23 Закону України «Про іпотеку» набула права та обов`язки іпотекодавця, вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 102 339,14 доларів США, з яких тіло кредиту 89 663,13 доларів США та проценти в межах строку кредитування 12 676,01 доларів США є обґрунтованими.

При цьому сама відповідач ОСОБА_1 фактично заперечувала проти задоволення заявлених вимог, виключно посилаючись на сплив позовної давності, яка може застосовуватися лише до обґрунтованих вимог.

Будь-яких інших доводів щодо безпідставності заявлених вимог відповідачем не наведено.

ПАТ «УкрСиббанк» посилається на те, що Банку не було відомо про постановления вироку від 24.03.2014 року, яким цивільний позов був залишений без розгляду і про існування вироку дізнався лише у серпні 2018 року і одразу була подана апеляційна скарга на вирок суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 28.09.2018 року клопотання ПАТ «УкрСиббанк» було задоволено і поновлено строк на подачу апеляції на оскарження вироку Іллічівського міського суду Одеської області від 24.03.2014 року. Незважаючи на те, що дана ухвала суду першої інстанції була скасована в апеляційному порядку апеляційним судом Одеської області 13.12.2018 року, апеляційний суд визнав факт необізнаності банку про вирок суду і відсутність доказів про отримання Банком копії вироку. Апелянт вказує, що суд першої інстанції, застосовуючи позовну давність, не надав належної оцінки даним обставинам, які наведені Банком в заяві від 15.05.2020 року (т. 2 а. с. 11).

Судова колегія звертає увагу, що в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 13.12.2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ПАТ «УкрСиббанк» про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку від 24.03.2014 року, зазначено, що під час розгляду кримінальної справи в суді, представник ПАТ «УкрСиббанк» у 2013 році подав заяву про розгляд справи за його відсутністю і в подальшому протягом майже 5 років не цікавився про стан розгляду кримінальної справи (т. 1 а. с. 235 зворотній бік), що не є поважною підставою для поновлення строку на подання апеляційної скарги на вирок суду.

При таких обставинах колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування позовної давності до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 102 339,14 доларів США, з яких тіло кредиту - 89 663,13 доларів США та проценти в межах строку кредитування 12 676,01 доларів США - тобто в частині обґрунтованих вимог.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними та правильність набутого судом висновку в цій частині не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або дійсно свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Разом з тим вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором після закінчення строку кредитування 12.11.2009 року щодо процентів за договірною ставкою у розмірі 91 779,80 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 17.08.2017 року по 17.08.2018 року у розмірі 184 419,40 грн. та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 17.08.2017 року по 17.08.2018 року у розмірі 836 081,47 грн. є необґрунтованими і задоволенню не підлягають саме в силу їх необґрунтованості.

Даних обставин суд першої інстанції не врахував і набув помилкового висновку про відмову у даній частині вимог у зв`язку зі спливом позовної давності.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині відмови у вимогах Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_2 умов Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 21.09.2007 року за процентами за період з 12.11.2009 року по 31.07.2018 року у розмірі 91 779,80 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 17.08.2017 року по 17.08.2018 року у розмірі 184 419,40 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 17.08.2017 року по 17.08.2018 року у розмірі 836 081,47 грн. - зміні з викладенням рішення в редакції цієї постанови суду апеляційної інстанції. Рішення суду в мотивувальній частині відмови у вимогах Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_2 умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 21.09.2007 року за тілом кредиту у розмірі 89 663,13 доларів США та процентами за період з 21.03.2008 року по 12.11.2009 у розмірі 12 676,01 доларів США слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «УкрСиббанк» Рогожіної Ірини Борисівни - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 серпня 2020 року в мотивувальній частині відмови у вимогах Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_2 умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 21.09.2007 року за процентами за період з 12.11.2009 року по 31.07.2018 року у розмірі 91 779,80 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 17.08.2017 року по 17.08.2018 року у розмірі 184 419,40 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 17.08.2017 року по 17.08.2018 року у розмірі 836 081,47 грн. - змінити та викласти її в редакції цієї постанови.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 серпня 2020 року в мотивувальній частині відмови у вимогах Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_2 умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 21.09.2007 року за тілом кредиту у розмірі 89 663,13 доларів США та процентами за період з 21.03.2008 року по 12.11.2009 у розмірі 12 676,01 доларів США залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено: 13.04.2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова