Справа № 752/3367/21
Провадження № 2/752/5132/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 серпня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Машкевич К.В.,

з участю секретаря Гненик К.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу без виклику учасників справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19.10.2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» був укладений договір про споживчий кредит №33263.

Позивач вважає, що вказаний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки їй не було надано інформацію про сукупну вартість кредиту (в процентному та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг.

Також їй не були надані правила надання у позику грошових коштів, в ому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», які є невід`ємною частиною кредитного договору.

Умови договору, на думку позивача є несправедливими, оскільки ним встановлена непропорційно велика сума компенсації пені (понад 50% вартості продукції), а також договір укладений без строку його дії.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.02.2021 року відкрито спрощене позовне провадження.

25.06.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» до укладення кредитного договору розмістив інформацію на сайті, надав позивачу паспорт споживчого кредиту, проект кредитного договору, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб позивача та його фінансової ситуації, а також для здійснення свідомого вибору Позивачем.

Вказані обставини підтверджується належними доказами, зокрема паспортом споживчого кредиту, кредитним договором і виключають порушення прав позивача відповідачем, разом з тим, твердження позивача про те, що його було обмежено у часі для ознайомлення з умовами договору та іншою інформацію не підтверджуються будь-якими доказами.

Правила надання коштів у позику в т.ч. і на умовах фінансового кредиту, розміщені на веб-сайті та доступні широкому загалу цілодобово. Крім того, Правила не містять істотних умов договору та не є його частиною. Всі істотні умови викладено в кредитному договорі. Згідно з п. 15.1 Правил (в редакції чинній на момент укладення договору) у випадку, якщо кредитний договір між Товариством та Позичальником недостатньо/неповно регулює ті чи інші умови правовідносин, що виникли внаслідок укладення кредитного договору/договору про споживчий кредит, застосуванню підлягають відповідні положення цих Правил. Якщо умови Правил суперечать договору, застосовуються умови договору. Тобто навіть якщо позивач не ознайомився з Правилами (хоча відповідач таку можливість йому надав, а позивач підтвердив ознайомлення) це не впливає на зміст зобов`язання, що випливає з кредитного договору та його дійсність.

На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову.

Також представник відповідача у своєму відзиві просив залучити до участі у справі в якості третьої особи ТОВ «ФК «ДІДЖИ ФІНАНС».

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26.07.2021 року у задоволенні клопотання про залучення ТОВ «ФК «ДІДЖИ ФІНАНС» в якості третьої особи відмовлено.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції чинній на момент укладення договору), інформація розміщена Відповідачем у Правилах надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Правила, типова форма кредитного договору та інша додаткова інформація міститься на веб-сайті Відповідача в розділі юридична інформація за посиланням https://finx.com.ua/docs та доступна широкому загалу цілодобово.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на момент укладення договору), споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на момент укладення договору), до укладення договору про споживчий кредит Кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій Кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається Кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі Кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

В підтвердження виконання відповідачем вимог передбачених ст.9 Закону «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на момент укладення договору), позивач ознайомився та підписав паспорт споживчого кредиту, за змістом якого підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних позивачем умов кредитування, підтвердив отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для позивача, в тому числі в разі невиконання зобов`язань позивачем за таким договором, а також підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про порядок та умови повернення кредиту наданого позивачу у формі графіку платежів.

З матеріалів справи вбачається, що 19.10.2019 року саме позивач ініціював укладення кредитного договору з відповідачем, оформивши заяву на видачу кредиту № 100105352.

Відповідно до наданої позивачем заяви на видачу кредиту та п.п.1.2, 1.2.2, 6.14 Договору про споживчий кредит № 33263 від 19.10.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», позивач підтвердив, що до підписання кредитного договору у чіткій та зрозумілій формі отримав від відповідача інформацію необхідну для свідомого вибору та підписання кредитного договору, у т.ч. паспорт споживчого кредиту, проект кредитного договору умови якого йому зрозумілі, а також ознайомився з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

В зазначеному паспорті споживчого кредиту (підписаного позивачем до підписання кредитного договору) позивачу було надано всю інформацію, що є необхідною для укладення договору про споживчий кредит та вимагається Законом, а саме зазначено, що: сума кредиту - 15 000,00 гривень; процентна ставка складає 320% річних; строк кредитування - 12 місяців; мета отримання кредиту - споживчі цілі, що не заборонено законодавством та не пов`язані з підприємницькою діяльністю; тип процентної ставки - фіксована; загальна вартість кредиту - 50 988,96 грн.; реальна річна процентна ставка, відсотків річних - 1624,04; зазначені умови ідентичні тим, що містяться в кредитному договорі, зокрема п.п.2.1, 3.1.2, 3.3 договору.

В паспорті споживчого кредиту зазначена інформація про можливість дострокового повернення кредиту та про право позивача відмовитись від кредитного договору протягом 14 днів, що також викладено в кредитному договорі в п. 4.10.2 та п. 4.10.3 відповідно.

Відповідно до ч. 2 п. 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення договору) підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Отже, позивачу була надана вся необхідна інформація для здійснення свідомого вибору та укладення кредитного договору.

Позивач посилається, що підписання кредитного договору відбувалось занадто швидко, але на виконання ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на момент укладення договору), що зазначено в п. 4.10.3 кредитного договору, у випадку, якщо позивач вважав умови кредитування для себе неприйнятними мав змогу і після підписання кредитного договору відмовитись від нього протягом 14 днів з моменту укладення договору, та протягом ще 7 днів повернути кредит сплативши відсотки за строк його фактичного користування.

Проте, ОСОБА_1 своїм правом не скористалась.

Як зазначалось вище, відповідач до укладення кредитного договору розмістив інформацію на сайті, надав позивачу паспорт споживчого кредиту, проект кредитного договору, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб позивача та його фінансової ситуації, а також для здійснення свідомого вибору позивачем.

Вказані обставини підтверджується належними доказами, зокрема паспортом споживчого кредиту, кредитним договором і виключають порушення прав позивача відповідачем, разом з тим, твердження позивача про те, що його було обмежено у часі для ознайомлення з умовами договору та іншою інформацію не підтверджуються будь-якими доказами.

Правила надання коштів у позику в т.ч. і на умовах фінансового кредиту розміщені на веб-сайті та доступні широкому загалу цілодобово. Крім того, Правила не містять істотних умов договору та не є його частиною. Всі істотні умови викладено в кредитному договорі. Згідно з п. 15.1 Правил (в редакції чинній на момент укладення договору) у випадку, якщо кредитний договір між Товариством та Позичальником недостатньо/неповно регулює ті чи інші умови правовідносин, що виникли внаслідок укладення кредитного договору/договору про споживчий кредит, застосуванню підлягають відповідні положення цих Правил. Якщо умови Правил суперечать договору, застосовуються умови договору.

Тобто не ознайомлення з Правилами не впливає на зміст зобов`язання, що випливає з кредитного договору та його дійсність, а тому посилання позивача на те, що вона не була ознайомлена з Умовами та Правилами до кредитного договору є необґрунтованими.

Щодо посилань позивача про порушення ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» норм встановлених п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно п. 5 ч. З ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення договору) несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

За змістом ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення договору) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на момент укладення договору) у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

За змістом п.п. 5.1, 5.2 кредитного договору, якщо Позичальник не сплатив/не повністю сплатив періодичний платіж в день настання дати його належної сплати, визначеної графіком платежів, а також протягом 5 календарних днів після настання дати платежу, то на 6-й день від дати неналежної сплати Позичальник, якщо тільки він не звільнений від обов`язку сплачувати пеню, згідно чинного законодавства, зобов`язаний одноразово сплатити на користь Кредитодавця пеню у розмірі 150,00 (сто п`ятдесят) гривень, а в подальшому починаючи з 7-го дня 15,00 (п`ятнадцять) гривень за кожний календарний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня і не більше за 15 відсотків суми простроченого платежу. Строк нарахування пені не може бути більшим строку кредиту, але в будь-якому випадку сукупний розмір нарахованих штрафу та пені не повинен перевищувати 50% від суми наданого кредиту.

Таким чином, з вказаних умов кредитного договору слідує, що вони складені з метою додержання прав споживача та вимог закону, оскільки якщо базовий розмір неустойки (пені) перевищує подвійну облікову ставку НБУ, пеня застосовується з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, якщо ж базовий розмір пені є нижчим за подвійну облікову ставку НБУ, менше 15% від суми простроченого платежу,- застосовується базовий розмір пені до досягнення сукупним розміром пені 50% від суми кредиту, як це і передбачено ч. 2 ст. 21 Закону «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на момент укладення договору).

Отже, вимоги позивача в частині визнання кредитного договору недійсним внаслідок невідповідності умов договору щодо порядку нарахування пені вимогам закону не ґрунтуються на вимогах закону і є безпідставними.

Також, згідно п. 5 ч. З ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення договору), несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Тобто в якості несправедливих розглядаються виключно умови про розмір компенсації за порушення виконання зобов`язання. Проценти не належать до кола компенсаційних виплат, адже їх нарахування здійснюється внаслідок користування фінансовою послугою (кредитом), а не у зв`язку з невиконанням зобов`язання. Компенсацією в розумінні ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» є неустойка (пеня, штраф), умови нарахування яких, як було наведено раніше, відповідають вимогам законодавства.

Щодо посилань позивача про порушення відповідачем норм встановлених п. 8, 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та відсутності строку договору, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

В п. 6.1.,6.2. кредитного договору зазначено, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання позичальником зобов`язань по цьому договору. Одностороння зміна умов договору, одностороннє розірвання договору та/або одностороння відмова від виконання взятих на себе зобов`язань можливі лише у випадках, передбачених даним договором та чинним законодавством України.

В п. 4.9.1 кредитного договору зазначено, що позичальник зобов`язується виплатити Кредитодавцю суму кредиту та проценти за користування кредитом в порядку та в строки, визначені договором, а також на вимогу Кредитодавця штраф та/або пеню, нараховану позичальником у випадку виникнення прострочення за виконання зобов`язань по договору.

Тобто, укладений між позивачем та відповідачем кредитний договір діє до моменту сплати позичальником суми кредиту, процентів за користування кредитом, а також пені, за прострочення виконання зобов`язань за договором, а тому посилання позивача щодо відсутності строку дії договору не відповідають дійсності.

П. 6.3. кредитного договору передбачено, що його дію може бути припинено тільки за взаємною згодою сторін, окрім випадків, визначених в цьому договорі, а також у разі визнання позичальника безвісно відсутнім та/або померлим/загиблим, недієздатним, за умови що в нього немає правонаступників.

П. 6.8. кредитного договору передбачено, що зміни до даного договору можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, що оформлюється письмово та є невід`ємною частиною договору.

Відповідальність відповідача передбачена в п. 5.4 кредитного договору, де зазначено що у випадку порушення прав Позичальника у сфері захисту персональних даних, неналежного виконання чи невиконання цього договору Кредитодавець несе відповідальність згідно із чинним законодавством України та цим договором.

Отже, посилання позивача на порушення відповідачем норм встановлених п. 8, 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є повністю безпідставним, таким що не відповідає дійсності, а також не є підставою для визнання договору недійсним.

Відповідно до п. 6.5 кредитного договору, сторони свідчать, що підписують договір повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно зі своїм вільним волевиявленням, яке відповідає їх внутрішній волі. Сторони за цим договором стверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину та укладається на вигідних для них умовах і не під впливом помилки, обману або насильства і не є результатом впливу тяжких для сторін обставин. Сторони за цим договором також стверджують, що на момент укладення цього договору, відсутні будь-які обмеження щодо обсягу їх цивільної дієздатності, Позичальник не страждає на психічний розлад, який може вплинути на його здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

Сторони засвідчують, що цей договір відповідає дійсним намірам сторін. Укладений добровільно при ясній пам`яті та при повному розумінні сторонами його умов (п. 6.16. Договору).

При укладенні кредитного договору сторонами не було порушено жодної з вимог передбачених ст. 203 Цивільного кодексу України, дотримання яких необхідно для чинності правочину, а тому відсутні будь-які підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Щодо порушення норм встановлених абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» (в редакції чинній на момент укладення договору), згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. З метою отримання від Товариства кредиту, кожен позичальник (включаючи позивача), надає згоду на обробку персональних даних в порядку передбаченому ст. 2 зазначеного Закону. Без надання цієї згоди неможливо отримати кредит.

Відповідно до змісту заяви, заявник (позивач) надає згоду на обробку Товариством (відповідачем) своїх персональних даних, тобто вчинення таких дій: збір, систематизація, накопичення, зберігання, уточнення (оновлення, зміну), використання, розповсюдження (у тому числі передачу), знеособлення, блокування, знищення персональних даних, у т.ч. з використанням інформаційних (автоматизованих) систем, зокрема в цілях захисту прав та законних інтересів Товариства. У процесі обробки Товариство має право передавати персональні дані третім особам (зокрема, адвокатам, судам, бюро кредитних історій, фінансовим установам, партнерам, контрагентам, особам на користь яких продається (відступається) право вимоги за кредитним договором, державним та приватним виконавцям, операторам мобільного та поштового зв`язку та іншим особам) без необхідності додаткового повідомлення чи узгодження із Заявником наміру такої передачі, якщо це необхідно для досягнення цілей обробки (в даному випадку - для цілей захисту прав та законних інтересів Товариства).

Крім того, відповідно до ст.11 Закону України «Про захист персональних даних» згода суб`єкта персональних даних на обробку його даних є лише однією з підстав для обробки персональних даних, іншою підставою, зокрема, є укладення та виконання правочину (в даному випадку кредитного договору), стороною якого є суб`єкт персональних даних.

Відповідно до п.п. 13.7-13.9 Правил надання коштів у позику, в т.ч. і на умовах фінансового кредиту, що є невід`ємною частиною кредитного договору, у випадку прострочення Позичальником терміну здійснення платежу за відповідним договором, Позичальник погоджується з тим, що Товариство з метою захисту свого порушеного права та інтересу, обумовленого невиконанням/неналежним виконанням Позичальником обов`язків передбачених кредитним договором, має право поширити/надати інформацію про Позичальника якою володіє, третім особам, зокрема: суду, прокуратурі, національній поліції, службі безпеки України та іншим правоохоронним органам; адвокатам, фахівцям в галузі права та іншим особам, що можуть надавати правову допомогу чи здійснювати представництво в суді та інших органах влади; особам, що надають послуги з повернення простроченої (проблемної) заборгованості, факторингу та/або з якими Товариством укладено договір відступлення права вимоги за цим договором; державній виконавчі службі (державним виконавцям) та приватним виконавцям; іншим особам, які можуть сприяти поверненню боргу Позичальником та/або перешкоджати Позичальнику отримувати кредити у майбутньому.

Згода Заявника/Позичальника не обмежена строком дії (надається безстроково) і є безвідкличною.

Крім того, відповідно до п. 25 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 р. N 913, фінансова установа повинна вести облік укладених договорів з надання фінансових послуг (у даному випадку кредитний договір, що містить персональні дані), які зобов`язана зберігати не менше ніж п`ять років після виконання всіх зобов`язань за ними, якщо інше не встановлено законодавством, а відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», обробка персональних даних відповідно до вимог цього Закону здійснюється без отримання згоди суб`єкта персональних даних.

Отже, позивач сам, в своїй Заяві на видачу кредиту від 19.10.2019 року надав не обмежену строком дії (безстрокову), безвідкличну згоду на обробку його персональних даних, що в подальшому і було зафіксовано в п 3.8 кредитного договору. Умова про обробку персональних даних не є істотною умовою кредитного договору та не впливає на його дійсність.

Згідно із ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких підстав, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про захист персональних даних», Законом України «Про споживче кредитування», ст..ст. 203, 215, 230 ЦК України, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя