Постанова

Іменем України

15 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 803/122/20

провадження № 61-3770ав21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Зайцева А. Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Хурсякової О. І.

учасники справи:

заявник (стягувач, позивач) - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

боржники (відповідачі): Товариство з обмеженою відповідальністю «Софія-Близнюки», ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у приміщенні Верховного Суду (м. Київ, проспект Повітрофлотський, 28) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у складі судді Красвітної Т. П. у справі за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 26 червня 2020 року у справі № 38-м/2020 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія-Близнюки», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 26 червня 2020 року у справі № 38-м/2020 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Софія-Близнюки», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування заяви банк зазначив, що рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 26 червня 2020 року у третейській справі № 38-м/2020 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Софія-Близнюки», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було стягнуто солідарно з ТОВ «Софія-Близнюки», ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБнак» заборгованість за договором від 06 лютого 2018 року № б/н в розмірі 459 678,29 грн, з яких: 426 779,27 грн - заборгованість за кредитом, 10 093,33 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 15 933,09 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 6 872,60 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом. Стягнуто солідарно з ТОВ «Софія-Близнюки», ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБнак» третейський збір за подання позовної заяви у сумі 4 000,00 грн.

Заявник вказує, що зазначене рішення третейського суду підлягає негайному виконанню, проте боржниками так і не виконано.

З урахуванням викладених обставин заявник просить суд видати виконавчі листи на виконання вище вказаного рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 26 червня 2020 року у справі № 38-м/2020 та стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 1 051,00 грн.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції, як суду першої інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 26 червня 2020 року у справі № 38-м/2020 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Софія-Близнюки», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Судове рішення Дніпровського апеляційного суду, як суду першої інстанції, мотивоване тим, що дана справа не підвідомча третейському суду.

Суд вказав, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданим банком витягом з Умов та Правил надання банківських послуг ознайомився позичальник і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів містили умови, зокрема й щодо третейського застереження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка її подала

01 березня 2021 року (згідно з відміткою на поштовому конверті) АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у справі за заявою АТ КБ «ПриватБанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 26 червня 2020 року у справі № 38-м/2020 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Софія-Близнюки», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі заявник просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд фактично здійснив оцінку законності і обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, чим порушив приписи статті 56 Закону України «Про третейські суди» та статті 486 ЦПК України, оскільки при розгляді заяви про видачу виконавчого документа суд не здійснює оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, а лише встановлює відсутність або наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, визначених у статті 56 Закону України «Про третейські суди» та у статті 486 ЦПК України.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження апеляційної скарги до суду

Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у справі за заявою АТ КБ «ПриватБанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 26 червня 2020 року у справі № 38-м/2020 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Софія-Близнюки», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року вказану справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 15 квітня 2021 року на 10:00 годину за адресою: проспект Повітрофлотський, 28, м. Київ, з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року задоволено клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Повідомлено АТ КБ «ПриватБанк» щодо технічної можливості проведення судового засідання у режимі відеоконференції та забезпечено його участь у судовому засіданні, призначеному на 15 квітня 2021 року на 10:00 годину, у режимі відеоконференції відповідно до Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв?язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23 квітня 2020 року № 196. Роз`яснено, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд встановив, що 06 лютого 2018 року ТОВ «Софія-Близнюки» було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви ТОВ «Софія-Близнюки» приєдналось до Умов та Правил надання банківських послуг(далі -Умови), Тарифів Банку, що розміщені на сайті privatbank.ua, які разом із заявою складаються Договір банківського обслуговування від 06 лютого 2018 року № б/н.

04 червня 2018 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № Р921107552, відповідно до якого поручитель надавав поруку за виконання зобов`язань за Договором ТОВ «Софія-Близнюки».

Відповідно до Договору для ТОВ «Софія-Близнюки» було встановлено кредитний ліміт у розмірі 500 000,00 грн на поточний рахунок № НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку. Кредит позичальником погашено не було.

Відповідно до пункту 3.2.1.1.16 Умов при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до Умов і Правил надання банківських послуг (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизаціїкредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом першого підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до пункту 3.2.1.1.3 Умов кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 500 000,00 грн.

Відповідно до пункту 3.2.1.4.1.4 Умов під «непогашенням кредиту» мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

Пунктом 3.2.1.6.1 Умов зазначено, що обслуговування кредитного Ліміту на поточному рахунку Клієнта здійснюється з моменту подачі Клієнтом до Банку заяви на приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі) та/або з моменту надання Клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитної Ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов`язань сторонами.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Згідно пункту 39 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення Дніпровського апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 55 Закону України «Про третейські суди» визначено, що рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 56 вказаного Закону заява про видачу виконавчого документа може бути подана до компетентного суду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом. Компетентним є місцевий загальний суд чи місцевий господарський суд за місцем розгляду справи третейським судом (частина перша статті 2 цього Закону).

За правилами частини восьмої статті 19 ЦПК України суди розглядають справи про оскарження рішень третейських судів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів, про оспорювання рішень міжнародного комерційного арбітражу, а також про визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу, іноземного суду.

Частиною другою статті 23 ЦПК України встановлено, що справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Провадження у таких справах здійснюється у порядку, передбаченому главою 4 розділу IX ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 483 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду.

При розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 486 цього Кодексу(частина третя статті 485 ЦПК України).

Статтею 486 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо:

1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом;

2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними;

4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

5) третейська угода визнана недійсною;

6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом;

8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу;

9) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Подібним чином врегулювано вищезазначене питання у частині шостій статті 56 Закону України «Про третейські суди».

Отже, у відповідності до норм чинного законодавства при розгляді заяви про видачу виконавчого документа суд не здійснює оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, а лише встановлює відсутність або наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, визначених у статті 56 Закону України «Про третейські суди» та у статті 486 ЦПК України.

Водночас, аналіз наведених вище приписів дає підстави для висновку, що з`ясування відсутності або наявності підстав для відмови у задоволенні заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду здійснюється судом, зокрема і на підставі третейської угоди, обов`язок подання якої одночасно із вказаною заявою передбачений пунктом 2 частини третьої статті 484 ЦПК України.

Таким чином, встановлення обставин укладення третейської угоди, її дійсності та змісту у необхідних обсягах, передує вирішенню судом як вимог про скасування рішення третейського суду, так і питання про наявність підстав для відмови у видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду відповідно до статті 486 ЦПК України, статті 56 Закону України «Про третейські суди».

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

У пункті 4 частини першої статті 2 Закону України «Про третейські суди» визначено, що третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Відповідно до частин першої, четвертої-шостої статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

Оригінал третейської угоди або належним чином завірена її копія додається до заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду (пункт 2 частини третьої статті 484 ЦПК України).

Як встановлено Дніпровським апеляційним судом та убачається із матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» до заяви, крім відповідного рішення третейського суду, додано, зокрема, копії заяви про відкриття поточного рахунку та витягу із розміщених на сайті банку Умов та правил надання банківських послуг, які, як зазначає заявник, в сукупності складають договір від 06 лютого 2018 року № б/н, що містить третейське застереження.

Згідно з пунктом 1.1.7.29витягу з Умов та правил надання банківських послуг» сторони домовилися, що всі спори, розбіжності або вимоги, які виникають з даного договору та інших договорів між банком та клієнтом або у зв`язку з ними, в тому числі що стосуються їх виконання, порушення, припинення або визнання дійсними, підлягають вирішенню в одному із зазначених судів (за вибором сторони, яка ініціює звернення до суду): постійно діючий третейський суд при Асоціації «Дніпропетровський банківський союз»; постійно діючий третейський суд при Асоціації «Юридичні компанії України»; суд загальної юрисдикції.

Заявник стверджує, що підписавши заяву-анкету про відкриття поточного рахунку, відповідач ТОВ «Софія-Близнюки» приєдналося до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів Банку, розміщених в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua, які у сукупності складають договір банківського обслуговування від 06 лютого 2018 року № б/ніз вказаним у пункті 1.1.7.29 цих Умов третейським застереженням.

У підписаній ТОВ «Софія-Близнюки» заяві про відкриття поточного рахунку від 06 лютого 2018 рокузазначено, що підписавши цю заяву, ТОВ «Софія-Близнюки» із Умовами та правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами і правилами обслуговування за розрахунковими картками (розміщені на сайті банку http://www.privatbank.ua, https://client-bank.privatbank.ua), тарифами банку, які разом з цією заявою та зразками підписів відбитка печатки складають договір банківського обслуговування.

Разом з тим, додані до заяви АТ КБ «ПриватБанк» Умови та правила надання банківських послуг підпису відповідача не містять.

За приписами статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

При цьому, вирішуючи питання щодо можливості поширення на правовідносини у даній справі положень статей 633, 634 ЦК України, колегія суддів зауважує, що умови договору приєднання, що розробляються банком, повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, а банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Як правильно встановив апеляційний суд, як суд першої інстанції, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про відкриття поточного рахунку, в якій міститься положення про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також того, що на час укладення договору від 06 лютого 2018 року вказаний документ містив саме ці умови, а не інші, зокрема, й щодо третейського застереження.

Колегія суддів зазначає, що Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може самостійно вносити відповідні зміни в такі Умови та Правила споживчого кредитування.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та установленою практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 704/1023/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 322/1220/16, від 03 грудня 2019 року у справі № 876/42/19, від 13 серпня 2020 року у справі № 876/68/19, від 22 жовтня 2020 року у справі № 876/46/20, від 04 листопада 2020 у справі № 876/49/20.

При цьому, суд наголошує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 24вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), щодо форми кредитного договору, зазначивши, що підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не може вважатися договором приєднання.

За висновком Великої Палати Верховного Суду від 03липня 2019 року у справі № 342/180/17, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Таким чином, наявність між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди» є першочерговою, обов`язковою та безумовною підставою для віднесення справи до підвідомчості третейських судів, а відсутність такої угоди між сторонами спору, як і непідтвердження її укладення, виключає можливість розгляду такогоспору третейським судом.

Ураховуючи наведені положення законодавства, висновки Великої Палати Верховного Суду, та обставини даної справи, колегія суддів погоджується з висновком Дніпровського апеляційного суду про відсутність підстав вважати, що сторони уклали третейську угоду, зокрема у формі третейського застереження, оскільки наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не підписаний відповідачем, а заява відповідача на відкриття рахунку та анкета про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 06 лютого 2018 року третейського застереження або посилання на третейську угоду не містить.

За таких обставин, Дніпровськийапеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову на підставі пункту 2 частини першої статті 486 ЦПК України у задоволенні заяви АТ КБ«ПриватБанк»про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, вказавши на непідтвердження матеріалами справи укладення третейської угоди між сторонами спору.

Верховний Суд зауважує, що доводи апеляційної скарги наведених вище висновків не спростовують, а твердження заявника щодо протиправного надання апеляційним судом, як судом першої інстанції, оцінки законності рішення третейського суду не відповідають обставинам справи, оскільки це рішення не було предметом розгляду у даній справі та оскаржувана ухвала висновків щодо його законності чи обґрунтованості не містить.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність і обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 24, 351, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2021 року.

Судді: Є В. Коротенко

В. С. Жданова

А. Ю. Зайцев