ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/1873/20
Провадження № 22-ц/4820/379/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

за участю: учасника справи та представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 682/1873/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Геберіт Керамік Продакшн» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2020 року (суддя Шевчук В.В.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 13 травня 2004 року він був прийнятий на роботу до ЗАТ «Славутський комбінат «Будфарфор», і працював у вказаному товаристві на різних посадах.

04 серпня 2020 року відповідно до наказу № 428-к його звільнено з посади інженера з комплектації устаткування дільниці технічного забезпечення ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» в порядку п. 1 ст. 40 КЗпП.

Причиною його звільнення є скорочення штату працівників, здійсненого на підставі наказу від 23.04.2020 № 423п «Про внесення змін в штатний розпис». Разом з тим, позивач вважає звільнення незаконним, оскільки змін в організації виробництва у ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн», які б тягнули за собою скорочення штатів працівників фактично не відбулось. Натомість, на думку позивача, було здійснено скорочення посади конкретного працівника з метою передання його функціональних обов`язків раніше прийнятому менш кваліфікованому працівнику з меншим досвідом роботи.

Крім того, як зазначає позивач, з моменту попередження про заплановане звільнення і до моменту його звільнення йому не було запропоновано інших вакантних посад, які вводились до штатного розпису.

Позивач вказує, що через незаконне звільнення було порушено його звичний спосіб життя, він зазнав моральних страждань та переживань у зв`язку з втратою роботи та відсутність коштів для утримання своєї сім`ї. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 60 000 грн.

У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до суду та просив суд визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити його на посаді інженера з комплектації устаткування дільниці технічного забезпечення ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 16662,80 грн, а також 60000 грн моральної шкоди.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права. Вказує, що судом не було досліджено усі наявні в матеріалах справи докази та прийнято до уваги копії документів, що не можуть бути взяті в якості доказів. Зазначає, що суд не повністю встановив обставини у справі та дійшов помилкових висновків щодо правомірності дій відповідача. Вважає, що фактичного скорочення штату працівників дільниці технічного забезпечення не відбулось, а відбулась лише заміна одного працівника іншим шляхом передачі посадових функцій скороченого працівника новоприбулому. Крім того, на думку позивача, ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» не було виконано обов`язку щодо вжиття усіх заходів щодо працевлаштування позивача при наявності вакантних посад на підприємстві.

ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 . Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене на підставі всебічного вивчення матеріалів справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу.

Представник відповідача ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» Фердман О.М. в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України здійснено відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства.

Однак з такими висновком суду погодитися не можна в повному обсязі з таких підстав.

Встановлено, що з 13 травня 2004 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу у ЗАТ «Славутський комбінат «Будфарфор», на посаду майстра ремонтно-механічного цеху (а.с. 8).

05.07.2007 позивач був переведений у відділ головного механіка на посаду інженера з комплектації устаткування.

01.06.2011 ЗАТ «Славутський комбінат «Будфарфор» перейменовано в ПАТ «Славутський комбінат «Будфарфор».

10.12.2018 ПАТ «Славутський комбінат «Будфарфор» змінило тип та назву на Приватне акціонерне товариство «Геберіт Керамік Продакшн» (а.с. 10 т. 1).

Згідно з наказом генерального директора ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» від 24 грудня 2019 року № 151зп «Про затвердження організаційної структури та штатного розпису товариства на 2020 рік», з 01.01.2020 затверджено організаційну структуру та штатний розпис товариства (а.с. 33-35 т. 1).

Відповідно до наказу генерального директора ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» від 23.04.02020 № 42зп «Про внесення змін в штатний розпис», вирішено у зв`язку із зменшенням об`єму робіт на Дільниці технічного забезпечення, в штатному розписі Дільниці, скоротити одну штатну одиницю за посадою «інженер з комплектації устаткування» (а.с. 11 т. 1).

Згідно з повідомленням про заплановане вивільнення № 901/01-18 від 06.05.2020, ОСОБА_1 повідомлено про те, що у зв`язку із зменшенням об`єму робіт на дільниці технічного забезпечення та на виконання наказу від 23.04.2020 № 42зп посада «інженер з комплектації устаткування», яку останній займав, підлягає скороченню відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП. У повідомленні вказано, що у разі виникнення вільної вакансії до закінчення двомісячного терміну попередження, така буде запропонована ОСОБА_1 . Із вказаним повідомленням ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис (а.с. 12 т. 1).

20.07.2020 адміністрацією ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» до профспілкової організації «Фарфоровик» було подано подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади інженера з комплектації устаткування (а.с. 50 т. 1).

Згідно з витягом з протоколу № 142 від 21.07.2020, на засіданні профкому було вирішено надати згоду на звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв`язку з скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 ЗКпП України (а.с. 51 т. 1).

04 серпня 2020 року згідно з наказом № 428к генерального директора ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн», позивача звільнено з посади інженера з комплектації устаткування дільниці технічного забезпечення ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» в порядку п. 1 ст. 40 КЗпП (а.с. 13 т. 1).

З огляду на встановлені обставини, відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, проте, одночасно з попередженням про майбутнє вивільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці позивачу не було запропоновано усі наявні вакантні посади на підприємстві, які з`явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення позивача.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що з часу винесення позивачу попередження про наступне вивільнення, що відбулося 06.07.2020, у ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» з 22.06.2020 до штатного розпису була введена посада інженера-конструктора 2 категорії Служби розвитку нових видів продукції, яка до 01.07.2020 була вакантною та могла бути зайнята позивачем, так як відповідала його спеціальності та кваліфікації (а.с. 43 т. 1).

Разом з тим, ця посада позивачу не пропонувалася з мотивів пропозиції цієї роботи іншій особі ( ОСОБА_3 ), який був переведений з посади фахівця на посаду інженера-конструктора 2 категорії (укладений трудовий договір) лише з 01.07.2020.

Чинним законодавством визначено, що вакантною вважається посада, наявна у штатному розписі установи, підприємства, організації і на яку не укладений трудовий договір.

Таким чином, колегія суддів вважає, що посада інженера-конструктора 2 категорії з 22.06.2020 по 30.06.2020 була вакантною, і стверджувати інше підстав не має, оскільки відсутні належні та допустимі докази, які б спростовували встановлений судом факт.

Крім того, з 22.06.2020 до штатного розпису була введена посада бригадира служби розвитку нових видів продукції, яка до 01.07.2020 також була вакантною, оскільки інша особа ( ОСОБА_4 ) був переведений на цю посаду 01.07.2020. Вказане додатково доводить можливість зайняття позивачем також і цієї вакантної посади.

Також 29.07.2020 до штатного розпису була введена посада фахівця відділу дистрибуції і 01.08.2020 на цю посаду було переведено іншу особу ( ОСОБА_5 ), хоча позивач також міг претендувати на цю посаду (а.с. 45, 137 т. 1).

Згідно з наказом № 87зп від 29.07.2020 зі штатного розпису була виведена посада завідувача складу готової продукції центрального складу готової продукції як вакантна, оскільки інша особа була звільнена з цієї посади 15.07.2020, а тому в період з 16.07.2020 позивачу також могла бути запропонована ця посада (а.с. 45 т. 1).

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що після введення в штатний розпис нових посад чи до виведення штатних посад позивач перебував на роботі, що дозволяло роботодавцю вчасно виконати свій обов`язок та запропонувати йому усі вакантні посади, та й в подальшому під час перебування позивача у відпустці чи на лікарняному. При цьому, про існування певних перешкод для повідомлення позивача про наявність вакантних посад та виконання цього обов`язку відповідачем не зазначено.

Таким чином, слід дійти висновку, що відповідачем не доведено факт виконання ним в повному обсязі обов`язку, передбаченого 49-2 КЗпП України, а тому позовні вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі на займаній ним посаді інженера з комплектації устаткування дільниці технічного забезпечення ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати проводиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн» № 1775/01-18 від 21.09.2020, розмір середньомісячної заробітної плати позивача становить 15981 грн 16 коп (а.с. 52 т. 1).

Правильність нарахування середньомісячного заробітку за вказаною довідкою сторони не оспорюють та визнають, а тому суд приймає її до уваги.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

А тому, з врахуванням заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу лише в розмірі 16662 грн 80 коп з часу звільнення (з 05.04.2020) по день звернення до суду (04.09.2020) та матеріалів справи, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 15981 грн 16 коп (без вирахування суми податку та інших обов`язкових платежів).

При цьому, не приймаються апеляційним судом до уваги вимоги прохальної частини апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 79 905 грн 80 коп середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки за змістом позовних вимог позивач не визначав період для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - по день ухвалення рішення, а визначив його розмір конкретною сумою, крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не приймає і не розглядає позовних вимог, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що внаслідок невиконання відповідачем обов`язку щодо працевлаштування позивачу заподіяно моральну шкоду, оскільки це призвело до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв`язків, що вимагало додаткових зусиль для організації його життя. А тому, враховуючи характер заподіяння моральної шкоди, характер і об`єм моральних страждань, вимоги розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що на відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача слід стягнути 5000 гривень.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що підприємство не вдавалось до скорочення штату працівників, а мало місце лише зміна умов праці шляхом скорочення робочого часу, оскільки в матеріалах справи наявний наказ від 23.04.2020 № 42 зп щодо змін штатного розпису за рахунок ліквідації однієї посади інженера з комплектації устаткування, при цьому, суд не вирішує питання щодо доцільності змін в організації виробництва і праці та наступного скорочення штату працівників за рахунок ліквідації певних посад, оскільки вирішення вказаних питань належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу).

Безпідставними є доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачу могла бути запропонована посада фахівця з організаційної підтримки, з огляду на те, що вказана посада була введена в штат на період з 06.01.2020 по 01.06.2020, на ній працювала ОСОБА_6 , яка була звільнена з займаної посади 01.06.2020 по закінченню строкового договору.

Також не приймається до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачу не було запропоновано посади укладальника-пакувальника 2 розряду центрального складу готової продукції, яку він міг займати, оскільки 4 посади укладальника-пакувальника 2 розряду були виведені зі штату згідно з наказом № 50/1 зп від 07.05.2020, двох працівників було звільнено з цих посад 10.06.2020, 23.06.2020, крім того, позивач не мав стажу роботи за даною професією.

Крім того, позивачу не могли бути запропоновані відповідачем посади, зазначені ним в апеляційній скарзі: майстра електричної роботи, яка виведена зі штату згідно наказу № 52 зп від 13.05.2020, і фізична особа, яка працювала на цій посаді звільнена 12.05.2020 (а.с. 37 т. 1); фахівця групи розвитку продукту виробничого цеху № 1, яка була введена в штатний розпис згідно з наказом № 63 зп від 01.06.2020, оскільки за кваліфікаційними вимогами позивач не мав стажу роботи на виробництві 3 роки (а.с. 8-10, 40, 135 т. 1); фахівця служби розвитку нових видів продукції, яка виведена зі штату згідно з наказом № 67зп від 22.06.2020 і інша фізична особа переведена з цієї посади згідно з наказом № 335к від 24.06.2020 (а.с. 43 т. 1); фахівця (системи управління складом), яка була введена згідно з наказом № 87 від 29.07.2020, оскільки з 01.08.2020 переведена на цю посаду інша особа (а.с. 45 т. 1); водія навантажувача, яка виведена зі штатного розпису згідно з наказом № 89зп від 31.07.2020, оскільки особа, яка на ній працювала переведена на іншу посаду дробильника-розмелювача(а.с. 46 т. 1); водія категорії «В», оскільки посада скорочена з 27.05.2020 відповідно до наказу № 19 зп від 25.02.2020, і особа, яка займала цю посаду також звільнена 27.05.2020 (а.с. 12 т. 2, а.с. 115 т. 1); електромонтера з ремонту та обслуговування 3 розряду, яка була введена в штат згідно з наказом № 56 зп від 22.05.2020, оскільки позивач не відповідає кваліфікаційним вимогам за даною професією: стаж роботи за професією електромонтера з ремонту та обслуговування 3 розряду становить не менше 1 року не дивлячись на наявність у позивача повної вищої освіти та стажу роботи на посаді інженера (а.с. 79 т. 1). А тому, доводи апеляційної скарги в цій частині є неприйнятними.

З урахуванням викладеного вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Із положень ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.ч.2, 3, 8 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову,значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів,рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Козійчук О.І. надавав позивачу ОСОБА_1 професійну правничу допомогу у справі на підставі договору про надання правової допомоги № 260 від 12.08.2020 (а.с. 167-168 т. 1). Пунктом 3.3 зазначеного договору визначено, що факт надання правової допомоги підтверджується актом про надання правової допомоги.

Також п. 5.2. договору про надання правової допомоги передбачено, що оплата правової допомоги здійснюється у вигляді винагороди адвоката та фактичних витрат адвоката, понесених із виконання доручення.

Розрахунок розміру витрат на правничу допомогу визначено розділом VI договору про надання правової допомоги.

В актах №№ 1, 2, 3 про надання правової допомоги за договором № 260 від 12.08.2020 міститься детальний розрахунок наданих послуг, з якого слідує, що в суді першої інстанції адвокат Козійчук О.І. надав ОСОБА_1 юридичні послуги у виді: консультацій клієнта, підготовки та відправлення адвокатських запитів, заяв, підготовки позову, підготовки заяв про витребування доказів, відповіді на відзив, участі в судовому засіданні, - а всього на загальну суму 7975 грн (а.с. 169-172 т. 1).

Згідно з квитанціями № 0.0..1 від 23.10.2020, № 0.0..1 від 09.09.2020, № 17 від 02.12.2020 ОСОБА_1 сплатив адвокату Козійчуку О.І. ці кошти (а.с. 173-175 т. 1).

Разом з тим, апеляційним судом не може братись до уваги розрахунок витрат на правничу допомогу щодо участі в судовому засіданні 25.09.2020 (1 год. 10 хв.) на 350 грн 08.10.2020 (30 хв.) на суму 150 грн, оскільки при участі в судовому засіданні 25.09.2020, яке тривало 11 хв., ці витрати становлять 55 грн, 08.10.2020 - 40 хв., відповідно, за цей час витрати складають 200 грн.

А тому, з врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 27,37%, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені останнім при подачі позову (судовий збір), витрати на правничу допомогу, та судові витрати при подачі апеляційної скарги (судовий збір), що становить 2920 грн. ((840+7730+1261,20=837,39)х27,37%). Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2102 грн судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, від сплати якого в частині вимог позивач був звільнений при подачі позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 428-к від 04.08.2020 про звільнення ОСОБА_1 та поновити ОСОБА_1 на посаді інженера з комплектації устаткування дільниці технічного забезпечення ПрАТ «Геберіт Керамік Продакшн».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Геберіт Керамік Продакшн» (місцезнаходження: вул. Козацька, 136, м. Славута, Хмельницька область, 30002, ідентифікаційний код в ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 15981 грн 16 коп середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.08.2020 по 04.09.2020 (сума середньої заробітної плати визначена без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Геберіт Керамік Продакшн» (місцезнаходження: вул. Козацька, 136, м. Славута, Хмельницька область, 30002, ідентифікаційний код в ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 5000 грн моральної шкоди та 2920 грн судових витрат.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Геберіт Керамік Продакшн» (місцезнаходження: вул. Козацька, 136, м. Славута, Хмельницька область, 30002, ідентифікаційний код в ) на користь держави 2102 грн судового збору.

В решті позову відмовити.

Постанову суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай