ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 квітня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/4330/20

Головуючий у першій інстанції - Гагаріна Т. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/466/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової плати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бечка Є.М.,

суддів - Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банку «ПриватБанк» на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

дата та місце ухвалення судом першої інстанції рішення - 04 січня 2021 року м.Ніжин,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.08.2010 року у розмірі 10429 грн 09 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 2999 грн 20 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 7429 грн 89 коп. та судових витрат у розмірі 2102 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 10 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою було укладено кредитний договір б/н. ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3000 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Зміна кредитного ліміту визначена пунктами 2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідачка при укладенні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Банк свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У порушення умов договору відповідачка зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 31 серпня 2020 року становить 10429 грн 09 коп. і яка складається з заборгованості за кредитом - 2999 грн 20 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 7429 грн 89 коп.

Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 січня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору у сумі 2999 грн 20 коп. і 604 грн 54 коп. у відшкодування судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна 30 днів пільгового періоду, Універсальна, 55 днів пільгового періоду , Універсальна CONTRACT, Універсальна GOLD та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не підписані відповідачкою і їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім того, як видно з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» процентна ставка за кредитним договором та «пільговий період» залежить від виду виданої клієнту карти. Яку саме карту отримала відповідачка, з наданих представником позивача доказів, не видно. Тому визначити, яку саме процентну ставку обумовили сторони на момент укладення договору - не вбачається можливим.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального і матеріального права, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачка користувалася коштами, погашала заборгованість, отже приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг, погоджувалася із розміром боргу, в т.ч із нарахованими відсотками та неустойкою.

Особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що договір у встановленому законом порядку відповідачкою не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачкою укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цього договору.

Представник Банку звертає увагу, що разом з Анкетою-Заявою, 18 квітня 2011 року відповідачкою було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». У вказаній довідці зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом - 3% на місяць - нараховується на залишок не простроченої заборгованості з розрахунку 360 днів в році, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа, наступного за звітним; порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Зазначена довідка містить підпис відповідачки.

На думку скаржника, суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідачки відсотків по кредиту, допустивши порушення норм цивільного права, адже відповідачка не лише була обізнана з відповідними умовами договору щодо сплати відсотків за користування кредитом, а й прийняла їх та вчинила відповідні дії, спрямовані на їх виконання.

Крім того, встановивши, що банк надав відповідачці кредит, а відповідачка його не повернула, суд не повинен був відмовляти у стягненні відсотків. Стаття 1054 ЦК України визначає поняття Кредитного договору як: за кредитним договором банк або інша кредитна організація (кредитор) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст.49 Закону України «По банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків.

Від представника позивача також надійшли письмові пояснення, в яких повторно зазначено, що 18 квітня 2011 року відповідачка отримала кредитну картку та підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Підписанням вказаної довідки відповідачка підтвердила, що «З фінансовими умовами надання платіжної карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та прикладами розрахунку суми плати за користування кредитними коштами ознайомлена». Тобто, було погоджено всі істотні умови кредитування. Також було надано уточнений розрахунок заборгованості, виходячи з погодженої ставки відсотків.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала про відкриття та призначення апеляційної скарги та сама апеляційна скарга були направлені за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 та на офіційному веб-сайті судової влади України опубліковано оголошення про повідомлення відповідачки про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що 10 серпня 2010 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.12).

У тексті вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_1 погодилася із тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Зазначено, що вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Відповідачка зобов`язалась виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

З Довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору №SAMDN4899, ІНН НОМЕР_1 ОСОБА_1 , вбачається, що відповідачка підписала вказану Довідку 18 квітня 2011 року. Дана довідка містить умови кредитування, зокрема визначена процентна ставка - 7% на місяць, та зазначена під номером 212174811 (а.с.72).

Згідно Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 10 серпня 2010 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 31 серпня 2020 року за відповідачкою рахується заборгованість за кредитом - 2999 грн 20 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 7429 грн 89 коп.; разом - 10429 грн 09 коп. (а.с.6-9).

Також суду першої інстанції було надано копію паспорту позичальника (а.с.33, 40) та копію Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті Банку (а.с.14-39).

Банком до апеляційного суду надано новий розрахунок заборгованості за договором №б/н від 10 серпня 2010 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 28 лютого 2015 року (а.с.107-109). В даному розрахунку зазначено, що загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 2999 грн 20 коп., загальний залишок заборгованості за відсотками станом на 28 лютого 2015 року - 3175 грн 94 коп., разом - 6175 грн 14 коп. та копію скрін-шоту з програмного комплексу з фотографією ОСОБА_1 (а.с.110-111).

Інших доказів, які б містили відомості щодо предмету доказування ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції надано не було.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» оскаржує зазначене судове рішення лише в частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків та з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц, де визначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується, тому колегія суддів не переглядає судове рішення в частині задоволених позовних вимог.

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення відсотків є помилковим, оскільки, відповідачка, підписуючи 10 серпня 2010 року Анкету-заяву, також підписала довідку про ознайомлення із умовами кредитування 18 квітня 2011 року, тобто відповідачка погодилася у письмовому вигляді з умовами кредитування.

Звертаючись із позовом до суду позивачем було надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 10 серпня 2010 року, станом на 31 серпня 2020 року, з якого вбачається, що заборгованість складає 10429 грн 09 коп. і яка складається з заборгованості за кредитом - 2999 грн 20 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 7429 грн 89 коп. за період з 18 квітня 2011 року по 31 серпня 2020 рік.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вказаний розрахунок в частині нарахування процентів за користування кредитом складений із порушенням умов договору.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшов уточнений розрахунок заборгованості за договором №б/н від 10 серпня 2010 року станом на 28 лютого 2015 року.

Апеляційний суд, за вказаних обставин приймає до уваги наданий стороною позивача уточнений розрахунок заборгованості, в якому проведено нарахування відсотків у передбаченому договором розмірі.

Встановлено, що строк дії банківської картки, виданої ОСОБА_1 на підставі договору №б/н від 10 серпня 2010 року, до останнього дня лютого 2015 року.

Відсоткова ставка за договором складає 36 відсотків річних і станом за період з 18 квітня 2011 року по 28 лютого 2015 року заборгованість за відсотками складає 3175 грн 94 коп.

Таким чином, заборгованість за відсотками за кредитним договором за процентною ставкою та у межах строку дії картки складає 3175 грн 94 коп.

Колегія суддів, з урахуванням вищевказаного розрахунку, вважає за необхідне стягнути з відповідачки заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 3175 грн 94 коп.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява №17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява №20372/11, §65).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відсотків скасувати, позовні вимоги в цій частині задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь банку за період з 18 квітня 2011 року по 28 лютого 2015 року заборгованість за відсотками в сумі 3175 грн 94 коп.

Крім того, ст.141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що подаючи позов АТ КБ «ПриватБанком» було сплачено судовий збір в сумі 2102 грн та, враховуючи, що апеляційний суд змінює розмір стягнутої суми за кредитним договором, задовольнивши позовні вимоги банку на 59%, слід також змінити рішення суду першої інстанції і в частині розміру стягнутого з ОСОБА_1 судового збору на користь банку, стягнувши з відповідачки 1240 грн 18 коп. (2102 х 59%).

Також, враховуючи, що апеляційна скарга банку задоволена частково, слід пропорційно стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1355 грн 79 коп. (3153 х 43%) у відшкодування сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч.4, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 січня 2021 року скасувати в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом та змінити в частині розміру стягнутого з ОСОБА_1 судового збору за подання позовної заяви.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення відсотків за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО 305299, юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1 Д) заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 18 квітня 2011 року по 28 лютого 2015 рік в сумі 3175 (три тисячі сто сімдесят п`ять) грн 94 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО 305299, юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1 Д) 1240 (одна тисяча двісті сорок) грн 18 коп. на відшкодування судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО 305299, юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1 Д) 1355 (одна тисяча триста п`ятдесят п`ять) грн 79 коп. у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: