Справа № 523/4289/21
Провадження №6/523/534/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2021 року м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судових засідань Скоріної М.Р.,

за участю представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання № 24 в м. Одесі заяву ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Обгрунтовуючи вимоги поданої заяви ОСОБА_2 вказує на те, що 26.03.2021 року Суворовським районним судом м. Одеси у справі № 523/4289/21 було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 11 березня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Однак, заявник не погоджується із вказаним судовим наказом з огляду на те, що він із гр. ОСОБА_3 ніколи у шлюбі не перебував, заявнику невідомо від кого були народженні вказані діти, до дітей ОСОБА_3 заявник жодного відношення немає, у зв`язку з чим він не повинен сплачувати аліменти так як у нього відсутні боргові зобов`язання. Оскільки у матеріалах справи відсутній документ, який підтверджує його батьківство, просить суд задовольнити дану заяву, та постановити ухвалу, якою визнати судовий наказ Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2021 року у справі № 523/4289/21 таким, що не підлягає виконанню.

Представник заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні дану заяву підтримав в повному обсязі. Пояснив, що наявні в матеріалах справи копії свідоцтва про народження дітей, в яких батьком зазначений ОСОБА_2 не підтверджують його батьківства, оскільки тільки у витягу з актового запису можна встановити яким чином ОСОБА_2 було записано батьком дітей. В той же час, представник заявника пояснив, що він не зобов`язаний надавати суду витяг з актового запису про народження, оскільки ОСОБА_3 повинна довести батьківство ОСОБА_2 . Також, представник заявника пояснив, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають із ОСОБА_3

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, в якій заперечує проти вимог ОСОБА_2 та просить суд провести слухання справи у її відсутність, що у відповідності до ч. 3 ст. 442 ЦПК України не є перешкодою для розгляду.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Судом установлено, що 26.03.2021 року Суворовським районним судом м. Одеси у справі № 523/4289/21 було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 11 березня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу ОСОБА_3 було надано копію Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис № 1402) та копію Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис № 7042).

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо зокрема заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (пункт 4).

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Статтею 170 ЦПК України передбачено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4,5частини першої статті 161 цього Кодексу.

Суд не може погодитися із твердженням заявника про те, що діти народженні поза шлюбом, у зв`язку з чим, у нього немає жодного відношення до дітей з огляду на наступне.

Згідно приписів ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачений обов`язок доказування та подання доказів, зокрема, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, саме на ОСОБА_2 у разі заперечення проти стягнення аліментів покладено обов`язок доведення обставин, на які він посилається як підставу своїх заперечень.

Однак, суд вважає за необхідним констатувати, що представник заявника в судовому засіданні пояснив, що він не зобов`язаний надавати будь які докази, в тому числі й витяг з актового запису про народження дітей, оскільки саме ОСОБА_3 повинна довести, що ОСОБА_2 є батьком дітей.

В той же час, ані заявником у поданій заяві, ані представником заявника у судовому засіданні не заперечувався факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у цивільному шлюбі, за період якого народилися діти.

Окрім того, представник заявника вказував на факт підроблення Виписки із домової книги про склад сім`ї, де зазначено, що ОСОБА_3 та її діти проживають за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_3 там не проживає.

Однак, на запитання суду про те, де наразі проживає ОСОБА_3 представник заявника повідомив суд, що йому невідомо.

В той же час, звертаючись із даною заявою ОСОБА_2 зазначає адресу місця проживання ОСОБА_3 як АДРЕСА_1

Таким чином, враховуючи процесуальну поведінку заявника та його представника, суд критично розцінює обставини викладені в заяві про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, якими заявник обгрунтовує свої вимоги та вважає таку спрямовану на ухилення ОСОБА_2 від свого обов`язку від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Судовий наказ належить до видів виконавчого документу, у відповідності до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 173 ЦПК України, суд може зокрема визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню в порядку, встановленому статтею 432 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника, зокрема, визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі на нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вирішуючи питання щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що під іншими причинами, про які йдеться в частині другій статті 432 ЦПК України, слід розуміти, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Стаття 129 Конституції України визначає обов`язковість судового рішення як одну із основних засад судочинства.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За таких обставин, оскільки судом не встановлено визначених ч. 2 ст. 432 ЦПК України підстав, за наявності яких виконавчий лист може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви.

Як на момент видачі судового наказу, так і на момент розгляду даної заяви, батьківство ОСОБА_2 не оспорене, а тому в силу приписів ст. 180 Сімейного кодексу України батько зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому, оскільки ст. 170 ЦПК України не передбачено порядку скасування та оскарження судового наказу за вимогою про стягнення аліментів, а у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, та судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу, тому суд роз`яснює право заявника на звернення із позовом про зменшення розміру аліментів або із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст. ст.258, 259, 260, 432 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд міста Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повної ухвали суду.

Повну ухвалу суду складено та підписано 27 серпня 2021 року

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер