Справа № 204/762/21
Провадження № 2/204/927/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

за участю представника позивача Трушева О.П.

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП», треті особи Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА», ОСОБА_3 , Бахмутська районна державна адміністрація Донецької області про скасування рішення про державну реєстрацію, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ТОВ «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП», треті особи АТ «КБ «НАДРА», ОСОБА_3 , Бахмутська РДА Донецької області, у якій позивачка прохала суд скасувати рішення державного реєстратора Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Строєнко Лілії Олексіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 55606337 від 09.12.2020 року об 16:27:17, на підставі якого внесено запис про іпотеку №39626166 та запис про обтяження №39626238, а також вирішити питання про стягнення судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що 20.04.2007 року між ВАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №876-Н/1. 25.11.2010 року приватним нотаріусом Базилєвим С.П. здійснено державну реєстрацію припинення іпотеки на Квартиру. Того ж дня, приватний нотаріус Колодій JI.M. здійснила державну реєстрацію припинення заборони на Квартиру. Відповідні записи було внесено до Державного реєстру. 24.12.2012 року ОСОБА_4 зареєстрував право власності на Квартиру на підставі свідоцтва про право власності. 16.03.2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі- продажу Квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Якубою Ю.А. 05.08.2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» (Відповідач-1) та ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» (Відповідач-2) було укладено договір №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги. В січні 2021 року позивачу стало відомо, що 08.12.2020 року державний реєстратор Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Строєнко Л.О., без згоди власника Квартири, поновила державну реєстрацію іпотеки та обтяження на Квартиру за припиненим Договором іпотеки. Так, підставами для державної реєстрації зазначається припинений Договір іпотеки та Договір про відступлення прав вимоги; Іпотеко держатель: ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» Іпотекодавець: ОСОБА_3 . Тобто, через 10 років після припинення іпотеки на Квартиру, АТ «КБ «НАДРА» незаконно відступив право вимоги за Договором іпотеки Відповідачу, не дивлячись на те, що Державний реєстр містив інформацію про припинення іпотеки.

Враховуючи викладене, з огляду на приписи п. 1, ч. 1, ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстраційний запис про припинення іпотеки - є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту припинення правовідносин (погашення заборгованості) за кредитним договором та договором іпотеки, а тому державний реєстратор, без отримання належних доказів того, що між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «НАДРА» або ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» укладено договір іпотеки; без отримання згоди власника квартири ( ОСОБА_2 ) на реєстрацію іпотеки; без отримання рішення про скасування державної реєстрації припинення іпотеки та заборони, яка проведена 25.11.2010 року - прийнято незаконні рішення про реєстрацію обтяжень нерухомого майна на підстав договору іпотеки, що втратив чинність.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2021 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано у приватного нотаріуса ДМНО Базилєва С.П. належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи, які стали підставою для прийняття 25.11.2010 року рішення про проведення реєстраційної дії з вилучення іпотеки на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Витребувано у Бахмутської РДА Донецької області належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи, які стали підставою для прийняття державним реєстратором Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Строєнко Л.О. спірного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55606337 від 09.12.2020 року та державної реєстрації запису про іпотеку на нерухоме майно. Витребувано у Бахмутської РДА Донецької області належним чином завірені копії матеріалів реєстраційних справ, які стали підставою для прийняття державним реєстратором Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Строєнко Л.О. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55606337 від 9.12.2020 року та записів про іпотеку та обтяження нерухомого майна. Витребувано у Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області копії матеріалів реєстраційної справи, які стали підставою для прийняття 25.11.2010 року приватним нотаріусом Колодій Л.М. рішення про проведення реєстраційної дії з вилучення обтяження на нерухоме майно.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 20.04.2007 року між ВАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_3 , (на підставі ранішеукладеного кредитного договору №8/2007/840-к/876-Н від 12.04.2007 року) було укладено договір іпотеки № 876-Н/1, який було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Петренко К.В. за реєстровим номером 1421, предметом іпотеки якого, стала квартира АДРЕСА_2 (а.с.11).

25.11.2010 року приватний нотаріус Базилєв С.П. здійснив державну реєстрацію припинення іпотеки на квартиру. Відповідні записи було внесено до Державного реєстру (а.с. 12).

25.11.2010 року приватний нотаріус Колодій JI.M. здійснила державну реєстрацію припинення заборони на квартиру. Відповідні записи було внесено до Державного реєстру (а.с.12).

24.12.2012 року ОСОБА_4 зареєстрував право власності на Квартиру на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 03.12.2012 року, видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради (а.с. 13).

16.03.2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу Квартири АДРЕСА_2 , який було посвідчено приватним нотаріусом Якубою Ю.А. (а.с. 14-15).

05.08.2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» було укладено договір №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги, яким було відступлено в тому числі право вимоги за кредитним договором №8/2007/840-к/876-Н від 12.04.2007 року, укладеним між ВАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_3 . Як вбачається з Додатку № 1 до договору, вказаний кредит було відчужено як беззаставний (а.с. 16-20, 250-251).

Зазначені обставини визнавалися представником відповідача в судовому засіданні, а також визнавалися уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «БАНК НАДРА» (первісного кредитора) у відзиві, поданому в межах розгляду іншої цивільної справи № 204/763/21 (а.с. 242-249).

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Договором про відступлення права вимоги № GL48N718070_blank від 05.08.2020 року було передано право вимоги лише за кредитним договором №8/2007/840-к/876-Н від 12.04.2007 року, в той час, як Договір іпотеки № 876-Н/1 від 20.04.2007 року, предметом договору не був та право вимоги за ним між сторонами не передавалося.

08.12.2020 року державний реєстратор Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Строєнко Л.О., своїм рішенням №55606337 поновила державну реєстрацію іпотеки та обтяження на квартиру (записи №39626166, 39626238), зазначивши підставами для державної реєстрації: Договір про відступлення права вимоги №GL48N718070_blank, виданий 05.08.2020, видавник: ПАТ «КБ» НАДРА», ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», договір іпотеки від 20.04.2007 року, серія та номер:1421, видавник: Приватний нотаріус Петренко К.В., Іпотекодержатель: ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», Іпотекодавець: ОСОБА_3 (а.с. 22).

Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне.

Правовідносини пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-ІV (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 3 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка є обов`язковою.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом

В силу вимог ч. 3 ст. 10 Закону державний реєстратор, як спеціальний суб`єкт, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи; відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження;

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частиною першою ст. 18 Закону встановлено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Частиною першою ст. 24 Закону визначені підстави для відмови у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень. Так, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, серед іншого, також у разі, якщо заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим право набувачем.

Частиною другою ст. 24 Закону, визначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

У наведених вище правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація іпотеки та обтяження предмета іпотеки, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Таким чином, на державного реєстратора під час вчинення відповідної реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити їх відповідність вимогам законодавства.

За ч. 2 ст. 43 ЦПК України - учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

За положенням ч. 10 ст. 84 ЦПК України - у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ.

Представником відповідача не було подано відзиву на позовну заяву та не надано до суду будь-яких документів, щодо обставин здійснення державної реєстрації іпотеки, навіть після неотримання судом реєстраційних справ від третіх осіб, витребуваних за ухвалою суду від 13.04.2021 року, про що відповідачу було відомо, жодних копій/оригіналів для вивчення та долучення до матеріалів справи відповідачем також надано не було.

Зазначене поряд із обов`язком відповідача, встановленим ч. 1 ст. 81 ЦПК України довести обставини на які він посилається (зокрема тверджень про дотримання вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») є підставою для відхилення доводів відповідача, що ним було подано усі необхідні документи для здійснення державної реєстрації іпотеки та обтяження та те, що така реєстрація відбулась із додержанням вимог закону.

Принцип змагальності сторін цивільного процесу, закріплений в ст. 12 ЦПК України, забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно вимог ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності та тих обставин, що Позивач вичерпав можливості довести будь-яким доказом (клопотання про витребування реєстраційних справ, які були судом задоволені, однак не виконані третіми особами) існування певних фактів, саме ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», як відповідач у справі та особа, яка стверджує про дотримання порядку встановленого Законом, щодо порядку держаної реєстрації іпотеки, мав можливості довести ту обставину, на яку він посилається в обґрунтування заперечення заявлених позовних вимог, чого ним зроблено не було та фактично бездоказово презюмовано дотримання порядку звернення до державного реєстратора. Суд констатує, що ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» не доведено стверджувальної ним обставини, що з урахуванням процесуальної поведінки третіх осіб по справі та відповідача який не надає жодних доказів на підтвердження своїх доводів та спростування доводів позивача, саме ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» у цьому випадку несе ризик настання пов`язаного з цим процесуального наслідку у вигляді задоволення позову.

Як встановлено судом, наданими відповідачем для державної реєстрації документами, зокрема Договором про відступлення права вимоги №GL48N718070_blank від 05.08.2020 року було передано право вимоги лише за кредитним договором №8/2007/840-к/876-Н від 12.04.2007 року, в той час, як Договір іпотеки №876-Н/1 від 20.04.2007 року, предметом договору не був та право вимоги за ним між сторонами не передавалося, що окремо згадується у Додатку №1 до договору відступлення. Більше того, у разі відступлення права вимоги за договором іпотеки, такий правочин відступлення прав за іпотечним договором, відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про іпотеку» підлягав би обов`язковому нотаріальному посвідченню, а відомості про таке відступлення підлягали б державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Як вбачається з Договору про відступлення права вимоги №GL48N718070_blank від 05.08.2020 року, його було укладено між ПАТ «КБ» НАДРА» та ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, що додатково вказує на ті обставини, що таким договором право вимоги за будь-якими іпотечними договорами від ПАТ «КБ» НАДРА» до ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» відступлено не було.

Також суд зазначає, що на час реєстрації іпотеки, власником квартири зареєстровано позивача ОСОБА_2 , тобто особу, відмінну від особи, зазначеної державним реєстратором у якості іпотекодавця ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, державна реєстрація іпотеки за ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» як за іпотекодержателем за неподання для цього передбачених Законом документів, зокрема без встановлення державним реєстратором з наданих документів факту набуття заявником прав іпотекодержателя та як наслідок відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав, перевірки дотримання форми правочину, щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення, невідповідності відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах, щодо особи-іпотекодавця, наявності вже припинених обтяжень прав на нерухоме майно, зокрема можливої наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, проведена державним реєстратором без дотримання положень статей 18, 22 та 27 Закону № 1952-IV, а тому є незаконною.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про скасування рішення державного реєстратора, на підставі якого внесено запис про іпотеку №39626166 та запис про обтяження № 39626238, оскільки відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість, як вказувалось вище, судом встановлено факт незаконності рішення державного реєстратора про реєстрацію іпотеки та обтяження нерухомого майна.

Зокрема підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Строєнко Лілії Олексіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 55606337 від 09.12.2020 року об 16:27:17, на підставі якого внесено запис про іпотеку №39626166 та запис про обтяження № 39626238, що відповідає передбаченим ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» способам судового захисту порушених прав та інтересів особи. До подібних висновків прийшов Верховний Суд у своїх постановах від 03.02.2021 по справі 278/3367/19-ц, від 20.08.2020 по справі № 916/2464/19.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу понесених витрат на правову допомогу заявлених позивачем в сумі 59 058 грн., суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Верховний Суд у постанові Великої Палати від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та постанові від 10 червня 2021 року по справі №820/479/18 зазначив, що необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Суд зазначає, що ОСОБА_2 , окрім Договору від 16.02.2021 року з АО «Пільх та Партнери», актів приймання-передачі виконаних робіт, не надано належних та допустимих доказів щодо розрахунку таких витрат та оплати їх позивачем, оскільки надані «Акти прийому-передачі грошових коштів» не є належним платіжним документом, оформленим у встановленому законом порядку, що свідчив би про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Позивач не надав суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Внаслідок чого, суд позбавлений можливості перевірити та встановити дійсність таких витрат, у зв`язку з чим наявні підстави для відмови в задоволенні зазначеного клопотання.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, то з відповідача ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 16, 203, 512, 517, 626, 627 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про іпотеку», ст. ст. 4, 11-13, 76-82, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП», треті особи Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА», ОСОБА_3 , Бахмутська районна державна адміністрація Донецької області про скасування рішення про державну реєстрацію задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Строєнко Лілії Олексіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 55606337 від 09.12.2020 року об 16:27:17, на підставі якого внесено запис про іпотеку №39626166 та запис про обтяження № 39626238.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» 908 грн. судового збору.

В задоволенні клопотання представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська