26.08.2021
Справа № 2307/687/12
УХВАЛА

іменем України

26 серпня 2021 року Кам`янський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ніколенко О.Є.,

при секретарі - Старущенко Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка подання Кам`янського відділу державної виконавчої служби в Черкаському районі Черкаської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в :

Кам`янський відділ державної виконавчої служби в Черкаському районі Черкаської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції, в особі в/о начальника Білокінь І. звернувся із поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 . Подання мотивує тим, що відносно ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2307/687/12 від 17.12.2020, який виданий Кам`янським районним судом Черкаської області щодо виселення ОСОБА_1 з будинку володіння по АДРЕСА_1 . Вказує, що в ході вчинення виконавчих дій встановлено, що ОСОБА_1 за адресою проживання відсутня, вхід на подвір`я зачинений. Під час телефонної розмови боржниця повідомила, що упродовж 8 (восьми) років проживає в місті Києві. Таким чином державним виконавцем встановлено, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, що і змусило останнього звернутися до суду з даним поданням в якому просить вирішити питання про примусове проникнення до будинковолодіння з метою примусового виконання виконавчого листа про виселення ОСОБА_1 .

В судове засідання сторони не викликалися відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України.

Кам`янський відділ державної виконавчої служби в Черкаському районі Черкаської області повідомлявся про час та місце слухання справи, в судове засідання представник не з`явився по невідомій суду причині.

Дослідивши матеріали подання, суд вважає, що подання до задоволення не підлягає з таких підстав.

Частина 1 ст. 439 ЦПК України передбачає, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ст. 30 Конституції України не допускається проникнення в житло або інше володіння особи, проведення в них огляду не інакше як за вмотивованим рішенням суду.

В судовому засіданні встановлено, що постановою державного виконавця Білокінь І.П. від 04.02.2021 відкрито виконавче провадження: ВП №64377574 з примусового виконання виконавчого листа Кам`янського районного суду Черкаської області виданого 17.12.2020 у справі № 2307/687/12 щодо виселення ОСОБА_1 з будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке є предметом іпотеки.

Державним виконавцем в ході вчинення виконавчих дій встановлено, що боржник в будинку по АДРЕСА_1 не проживає, а також встановлено, що вона фактично проживає в місті Києві. Вхід до будинковолодіння закритий, про що складено акти державного виконавця від 19.02.2021, 25.02.2021.

З матеріалів доданих до подання, не вбачається, що державний виконавець повідомляв боржника про дату, час та мету виїзду, поштові повідомлення про вручення боржнику відповідних повідомлень відсутні. Вимога про необхідність виконати рішення суду направлялася на адресу за якою, як було встановлено державним виконавцем, боржник фактично не проживає.

Відтак не додано жодних доказів про те, чи був повідомлений державним виконавцем, боржник ОСОБА_1 , про необхідність виконати рішення суду, яке було ухвалене 06.07.2012, і остання ухилилася від його виконання після відкриття провадження 04.02.2021.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, у частині першій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналогічним за змістом є і п.1 ч.2ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначені повноваження державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження. Зі змісту вказаної правової норми вбачається, що виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

При цьому, необхідно враховувати, що недоторканість житла гарантується статтею 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено вКонституції Україний міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Частинами 1, 2 статті 311 ЦК Українивизначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948року,Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року).

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому, питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу виконавця до цього житла чи іншого володіння.

На час розгляду подання про примусове проникнення до житла боржника приватним виконавцем до суду не надано актуальних відомостей щодо права власності на будинковолодіння, у який має намір проникнути виконавець з метою виселення боржника, який фактично там не проживає. Не надано доказів, які дії здійснювалися для того, щоб встановити фактичне місце перебування/проживання боржника, рішення щодо виселення якого було ухвалено ще у 2012 році. Крім того не надано підтверджуючих документів, що боржник був повідомлений про відкриття виконавчого провадження 04.02.2021 року, і ухиляється від виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні подання про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, слід зазначити, що при наявності інших чи нових обставин, державний виконавець не позбавлений права звертатися до суду із відповідним поданням.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 439 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні подання Кам`янського відділу державної виконавчої служби в Черкаському районі Черкаської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції, в особі в/о начальника Білокінь І. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення через суд першої інстанції. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцятиднів з дня вручення йому відповідноїухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено 26.08.2021.

Суддя О.Є. Ніколенко