печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

03 червня 2021 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі Ємець Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального (позовного) провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

29.04.2021 до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій останній просить суд:

- стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу , ліцензія № 7425, ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , 34606 грн.63 коп. матеріальної шкоди, яка нанесена позивачу його неправомірними діями.

- стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу , ліцензія № 7425, ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 135000 грн.00 коп. моральної шкоди, яка нанесена позивачу його неправомірними діями.

- стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу , ліцензія № 7425, ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 2942 грн.80 коп. судового збору.

- стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу , ліцензія № 7425, ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 5200 грн.00 коп. витрат на правову допомогу.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що у 2018 році йому стало відомо, що на його банківські рахунки накладено арешт державним виконавцем, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса, який в подальшому судом був визнаним таким, що не підлягає виконання.

Арештом банківських рахунків позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди, яку останній просить стягнути з призваного нотаріуса ОСОБА_2, який вчинив виконавчий напис.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.05.2021 відкрито провадження у справі та визначено її розглядати за правилами загального позовного провадження.

Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, відповідач був повідомлений про судове засідання, шляхом направлення судової повістки на останню відому адресу реєстрації та публікації оголошень на веб-порталі судової влади України, що визначено Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та узгоджується з приписами цивільного процесуального законодавства, що як наслідок свідчить, що відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

03.06.2021 позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримав та просив задовольнити, щодо заочного розгляду не заперечував.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, про що зазначено у позовній заяві та просить провести розгляд у його відсутність.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб .

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 19 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та ЗАТ "АКПІБ", правонаступником якого є ПАТ "АКПІБ", укладено договір про іпотечний кредит №V-49/07, за умовами якого банком надано позивачеві кредит у сумі 500000,00 грн на строк з 19 листопада 2007 року до 18 листопада 2009 року.

ОСОБА_2 неналежно виконував взяті на себе за договором про іпотечний кредит від 19 листопада 2007 року №V-49/07 зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у строки, встановлені договором.

17 грудня 2012 року за договором цесії ПАТ "АКПІБ" відступило ТОВ "Кредитні ініціативи" право вимоги до позичальника ОСОБА_2 за договором про іпотечний кредит від 19 листопада 2007 року №V-49/07.

З огляду на прострочення позичальником ОСОБА_2 строків сплати кредиту, процентів за користування ним, ТОВ "Кредитні ініціативи" 22 травня 2016 року звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 з заявою про вчинення виконавчого напису.

Цього ж дня приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №10766, яким запропонував стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" заборгованість за договором про іпотечний кредит від 19 листопада 2007 року №V-49/07 за період з 01 вересня 2015 року по 23 березня 2016 року у сумі 1205976,72 грн, у тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 500000,00 грн, проценти за користування кредитом у сумі 705976,72 грн.

06.07.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, керуючись статтями 17, 19, 21, 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження» (зазначені норми на час прийняття рішення) з примусового виконання виконавчого напису № 10766 від 22.05.2016 ПНКМНО ОСОБА_2 , про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" боргу у сумі 1205976,72 грн., що виникла по договору про іпотечний кредит № У-49/07 від 19 листопада 2007 року, право вимоги за яким було відступлено публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь стягувача на підставі договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року.

Оскільки, вимоги виконавчого документа боржником не виконано, державим виконавцем проводяться заходи примусового виконання рішення в порядку статей 24. 5т Закону України «Про виконавче провадження», серед яких 12.04.2018 винесено постанову про арешт коштів боржника, копії якої направлено до наступних фінансових установ: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРСОЦБАНК"; ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК"; публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України"; ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "УКРГАЗБАНК"; ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "АЛЬФА-БАНК", та сторонам виконавчого провадження.

20 грудня 2019р. Оболонський районний суд м. Києва виніс Рішення по справі № 2/756/1770/19 ( ун.№ 756/11610/18), яким визнав виконавчий напис0 вчинений 22 травня 2016р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі під № 10766, таким, що не підлягає виконанню.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що наведене свідчить про те, що указана ТОВ "Кредитні ініціативи" заборгованість ОСОБА_2 не була безспірною, що унеможливлювало вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша статті 80 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як на підставу для стягнення матеріальної шкоди, яку позивач оцінює в розмірі 34 606 грн. 63 коп., вказав на арешт, який накладений на його пенсійний та заробітний рахунки, що позбавило джерел існування та поставили під сумнів його життя та здоров`я.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2, 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Статтею 10 Конвенції про захист заробітної плати № 95 від 01 липня 1949р., ратифікована 23 червня 1992р. визначено, що заробітна плата може стати об`єктом арешту або передачі лише у такій формі й у таких межах, які визначено національним законодавством. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Оцінюючи надані позивачем, на підтвердження заявлених вимог, докази, суд приходить до висновку про їх недостатність для охоплення та підтвердження на достатньому рівні в повному обсязі конструкції, передбаченою ч.1 ст. 1166 ЦК України, зокрема: щодо факту заподіяння шкоди, розміру відповідної шкоди, неправомірність дій відповідача, причинного зв`язку між діями особи та наслідками.

Так, в розрізі вказаного суд вважає за необхідне, що відповідно до ч.ч 1, 5 ст. 106 ЦК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження завданої шкоди, які б могли бути дослідженими доказами, що необхідні для можливості застосування положень ст. 1166 ЦК України та покладання обов`язку з відшкодування заподіяної шкоди обставини не встановлено.

Щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди за рахунок нотаріуса, суд зауважує, що ст.23 ЦК України врегульовано відшкодування моральної шкоди.

Частина 1 цієї статті, особам має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, підставами для настання позадоговірної (деліктної) відповідальності є цивільне правопорушення, структурними елементами якого є протиправність поведінки особи, шкода, причинний зв`язок між ними, а також вина заподіювача шкоди (крім випадків відповідальності без вини).

Накладення арешту державним виконавцем на пенсійний та заробітний рахунки позивача, не свідчать про протиправність поведінки відповідача та наявність в його діях складу цивільного правопорушення, тому у позовних вимогах в цій частині слід відмовити.

В даному випадку позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями з боку відповідача, які це спричинили. Крім того, позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди та необґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, а відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.77-81, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, ліцензія № 7425, РНОКПП- НОМЕР_1 , юридична адреса робочого місця нотаріуса: 01001. м. Київ, Музейний провулок, буд. 10, приміщення № 505 . т. НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації фізичної особи:- АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено та підписано 03 червня 2021 року.

Суддя Т.Г. Ільєва