Справа № 297/2254/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 серпня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Бисаги Т.Ю., Куштана Б.П.

за участі секретаря Кекерчень М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду від 01 жовтня 2020 року (головуючий суддя Ільтьо І.І.) у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу міста Києва Кисельова Надія Володимирівна про визнання недійсними договору купівлі-продажу майнових прав та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи наступним.

17.03.2008 між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого було ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0605/0308/71-002, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 16 000 доларів США зі сплатою 11,9 % річних та кінцевим строком повернення до 15.03.2038.

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за таким кредитним договором, цього ж дня, 17.03.2008, між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 0605/0308/71-002-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Секереш Н.В. та зареєстрований за № 1705, згідно якого ОСОБА_2 передав в іпотеку ВАТ «Сведбанк» квартиру АДРЕСА_1 .

25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «ДельтаБанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Дариною Геннадіївною та зареєстрований за №1306, згідно якого ПАТ «Сведбанк» відступило ПАТ «ДельтаБанк» права вимоги за кредитними договорами, зокрема, кредитним договором № 0605/0308/71-002 від 17.03.2008, а також договором іпотеки від 17.03.2008, укладеними із ОСОБА_2

11.01.2019 між ПАТ «ДельтаБанк» та ОСОБА_1 укладено договір №1091/К купівлі продажу майнових прав за результатами електронних торгів, оформлених протоколом №UA-EA-2018-10-31-000217-b від 18.12.2018, згідно якого останній набув у власність майнові права, у тому числі право вимоги за договорами у Додатку № 1 до цього договору, зокрема за кредитним договором від 17.03.2008 № 0605/0308/71-002 та іпотечним договором від 17.03.2008 № 0605/0308/71-002-Z-1.

Також 11.01.2019 між ПАТ «ДельтаБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В. та зареєстрований за № 5, згідно якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ОСОБА_1 право вимоги за іпотечним договором від 17.03.2008 № 0605/0308/71-002-Z-1.

У позовній заяві позивач ОСОБА_2 зазначав, що, відступивши право вимоги за іпотечним договором, ПАТ «ДельтаБанк» не відступило ОСОБА_1 права вимоги за кредитним договором від 17.03.2008 № 0605/0308/71-002, а тому ОСОБА_1 не є новим кредитором за основним зобов`язанням. При цьому, згідно з частиною 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель - це кредитор за основним зобов`язанням. У зв`язку з наведеним позивач вважав, що спірний правочин суперечить вимогам законодавства, а приватний нотаріус не вправі був посвідчувати договір відступлення прав за іпотечним договором.

Крім того позивач посилався на те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерний спеціальний суб`єкт кредитор, яким може бути банк або інша фінансова установа. Натомість фізична особа ОСОБА_1 не може надавати фінансові послуги, а тому не може бути іпотекодержателем за договором іпотеки та кредитором за основним зобов`язанням. Відтак, оспорюваний договір укладено із особою, яка не мала на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, а тому, на думку позивача, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 203, 215 ЦК України наявні підстави для визнання договору недійсним.

12.03.2020 позивач подав заяву про зміну предмета позову, в якій ОСОБА_2 остаточно просив визнати недійсними:

1) договір купівлі-продажу майнових прав від 11.01.2019 № 1091/К, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 ;

2) договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 11.01.2019, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

Також просив стягнути солідарно з відповідачів понесені судові витрати.

Рішенням Берегівського районного суду від 01.10.2020 позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав від 11.01.2019 № 1091/К, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

Визнано недійсним договір відступлення прав за іпотечним договором від 11.01.2019, укладений між ПАТ«Дельта Банк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Надією Володимирівною та зареєстрований у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 5.

Вирішено питання щодо судових витрат.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якій посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що продаж майнових прав ПАТ «Дельтабанк» на відкритих електронних торгах (аукціоні) був здійснений у процесі ліквідації АТ «Дельта Банк», а реалізації майнових активів банку відбулася з дотриманням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На підставі договору № 1091/К купівлі-продажу (відступлення) майнових прав від 11.01.2019 ОСОБА_1 придбав активи банку, що підтверджується результатами відкритих торгів (аукціону) від 18.12.2018, за якими протоколом №UA-ЕА-2018-10-31-000217-b ОСОБА_1 визнано переможцем електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідовується, зокрема за умовами договору ОСОБА_1 придбав права вимоги за кредитним договором від 17.03.2008 №0605/0308/71-002, укладеного з ОСОБА_2 . Таким чином ОСОБА_1 став новим кредитором за основним зобов`язанням. Указаний договір не є договором факторингу, а є договором відступлення права вимоги (цесії), учасниками якого відповідно до ст.ст. 512-518 ЦК України можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи. При цьому, на виконання умов договору № 1091/К від 11.01.2019, між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 11.01.2019 було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 17.03.2008 №0605/0308/71-002-Z-1 із дотриманням вимог статті 24 Закону України «Про іпотеку».

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційного суду скаргу підтримав та просив задовольнити. Представник позивача просив рішення суду залишити без змін. Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності цих осіб.

Заслухавши позицію осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор банк або інша фінансова установа. Місцевий суд виходив із того, що оспорюваний договір відступлення прав за іпотечним договором, порушує право позивача, оскільки такий дає право фізичній особі ОСОБА_1 набути в порядку, не передбаченому законом, право власності на предмет іпотеки за договором іпотеки від 17.03.2008.

Проте із такими висновками місцевого суду погодитися не можна, оскільки норми Закону України № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не містять заборони щодо придбання фізичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, та є пріоритетними щодо інших нормативних актів України.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17.03.2008 між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого було ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0605/0308/71-002, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 16 000 доларів США зі сплатою 11,9 % річних та кінцевим строком повернення до 15.03.2038 (а.с. 10-13).

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за таким кредитним договором, цього ж дня, 17.03.2008, між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 0605/0308/71-002-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Секереш Н.В. та зареєстрований за № 1705, згідно якого ОСОБА_2 передав в іпотеку ВАТ «Сведбанк» квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 14-17).

15.06.2009 ВАТ «Сведбанк» реорганізовано в Публічне акціонерне товариство «Сведбанк».

25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «ДельтаБанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Дариною Геннадіївною та зареєстрований за №1306, згідно якого ПАТ «Сведбанк» відступило ПАТ «ДельтаБанк» права вимоги за кредитними договорами, зокрема кредитним договором № 0605/0308/71-002 від 17.03.2008, а також договором іпотеки від 17.03.2008, укладеними із ОСОБА_2 (а.с.19).

Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 прийнято рішення № 51 про запровадження із 03.03.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 02.10.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк», а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 619 від 20.02.2017 продовжено строки здійснення процедури ліквідації на два роки до 04.10.2019.

18.12.2018 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було продано право вимоги ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 0605/0308/71-002 від 17.03.2008 шляхом проведення відкритих торгів з продажу активів банку.

Згідно протоколу електронного аукціону від 18.12.2019 №UA-EA-2018-10-31-000217-b, ОСОБА_1 як переможець набув у власність майнові права, продаж яких здійснено за 124 958,35 грн. (ціна договору).

11.01.2019 між ПАТ «ДельтаБанк» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір №1091/К купівлі продажу майнових прав за результатами електронних торгів, оформлених протоколом №UA-EA-2018-10-31-000217-b від 18.12.2018, згідно умов якого ОСОБА_1 набув у власність майнові права, у тому числі право вимоги за договорами у Додатку № 1 до цього договору, зокрема за кредитним договором від 17.03.2008 № 0605/0308/71-002, іпотечним договором від 17.03.2008 № 0605/0308/71-002-Z-1, договором поруки №0605/0307/71-020-Р-1 від 17.03.2008 (а.с. 68-71).

Таким чином ОСОБА_1 став новим кредитором за основним зобов`язанням, зокрема, набувши право вимоги за кредитним договором від 17.03.2008 № 0605/0308/71-002.

Указаним спростовуються висновки суду першої інстанції про те, що ПАТ «ДельтаБанк» не продало (не відступило) ОСОБА_1 право вимоги за кредитним договором кредитним договором від 17.03.2008 № 0605/0308/71-002.

11.01.2019 між ПАТ «ДельтаБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення прав вимоги за договором поруки №0605/0307/71-020-Р-1 від 17.03.2008, укладеним із ОСОБА_3 (а.с.78-79).

Також на виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав №1091/К від 11.01.2019 між ПАТ «ДельтаБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 11.01.2019, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В. та зареєстрований за № 5, згідно якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ОСОБА_1 право вимоги за іпотечним договором від 17.03.2008 № 0605/0308/71-002-Z-1.

Згідно п. 3.1 договору №1091/К від 11.01.2019 його сторони узгодили, що за відступлення прав вимоги покупець ОСОБА_1 сплачує продавцю ПАТ «ДельтаБанк» грошові кошти у сумі 124 958,35 грн. (ціна договору). Ціна договору сплачується покупцем продавцю у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став покупець.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (стаття 650 ЦК України).

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (частина п`ята статті 655 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній на момент укладення спірних правочинів) відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями у кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що фінансова установа це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права слідує, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

За загальним правилом відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор банк або інша фінансова установа.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) та від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).

У той же час процедура припинення банку як юридичної особи проводиться у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI, і ця процедура здійснюється з метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Наслідками початку процедури ліквідації банку, які передбачені статтею 46 спеціального Закону, є, зокрема, завершення банківської діяльності банку закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; настання строку виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) тощо.

Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п`яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

При проведенні процедури ліквідації банку Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку.

Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб на відкритих торгах (аукціоні) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Для проведення відкритих торгів на підставі договору може залучатися організатор торгів юридична особа, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги (стаття 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Пунктом 5.11 глави 5 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, яке є спеціальним нормативним актом, що визначає умови реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури (в редакції, яка діяла до 21 листопада 2016 року), було унормовано, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 листопада 2016 року № 2526 «Про внесення змін до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» у пункті 5.11 глави 5 розділу V цього Положення виключені слова «між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок)».

Договір № 1091/К купівлі-продажу майнових прав було укладено 11.01.2019 між ПАТ «Дельта Банк» (який перебував у стані ліквідації), від імені якого діяв представник Сорокін М.В. на підставі довіреності виданої уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 за результатами проведення 18.12.2018 електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідується.

Положення нормативно-правових актів, якими врегульовано процедуру ліквідації банку, допускають продаж майна банку, який перебуває в стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання на конкурсних засадах будь-яким суб`єктам правовідносин, у тому числі без статусу банку або фінансової установи.

При цьому, враховуючи відкликання Національним банком України 02.10.2015 банківської ліцензії ПАТ «Дельта Банк», а також наслідки початку процедури ліквідації банку й цілі цієї процедури, обмеження прав фізичних осіб на участь у торгах з продажу прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» законодавством не визначені.

В той же час Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених Законом.

Положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які не містять заборони щодо придбання фізичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, є пріоритетними щодо інших нормативних актів України.

Вказаний висновок (про те, що фізична особа може придбати право вимоги за кредитним договором у банку, що ліквідується) узгоджується із висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19, від 18 листопада 2020 року у справі № 295/3588/14-ц та від 31 липня 2019 року у справі № 910/4816/18, від 22 грудня 2020 року у справі № 761/20317/18.

На відміну від справ № 909/968/16, № 465/646/11, № 638/22396/14-ц, судові рішення у яких ухвалені Великою Палатою Верховного Суду, у даній справі оспорювані договори були укладені у процедурі примусової ліквідації банку, порядок проведення якої регулюється спеціальними нормами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) з огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові у справі № 906/1174/18, відступила від означеного загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Також у постанові від 8 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20) Велика Палата Верховного Суду вважала, що продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи.

Як вбачається із аналізу спірного договору № 1091/К купівлі-продажу майнових прав від 11.01.2019, він містить всі ознаки договору купівлі-продажу права вимоги, а тому такий договір є правочином відступлення (купівлі-продажу) права вимоги.

Для укладення договорів, подібних до спірного договору, покупець права вимоги не повинен обов`язково мати статус фінансової установи.

Вказаним спростовуються доводи ОСОБА_2 про те, що спірний договір за своїм змістом і правовою природою є договором факторингу та, що його укладено із особою, яка не мала на це необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Відповідач ОСОБА_1 не набув права здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор.

Отже, відсутні підстави, передбачені статтями 203, 215 ЦК України, для визнання недійсними договору купівлі-продажу майнових прав від 11.01.2019 № 1091/К та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 11.01.2019.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №161/5127/17-ц наведено правову позицію, відповідно до якої договори про відступлення прав вимоги, які укладені внаслідок електронних торгів, проведених на підставі ст.51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не є договорами факторингу, а отже, учасником електронних торгів із продажу права вимоги може бути фізична особа або юридична особа, а не лише банк або інша фінансова установа.

З у рахуванням того, що положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не містять заборони щодо придбання фізичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, а тому висновки місцевого суду про те, що відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами на користь фізичної особи суперечить положенням законодавства є помилковими. Також, як встановлено вище, висновки суду першої інстанції про те, що ПАТ «ДельтаБанк» не продало (не відступило) ОСОБА_1 право вимоги за кредитним договором від 17.03.2008 № 0605/0308/71-002 не відповідають обставинам справи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 .

Внаслідок відмови у задоволенні позову, судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги у розмірі 3675 грн., підлягає стягненню на користь скаржника із позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 cт.374, п.п.3, 4 ст. 376, 381-184, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Берегівського районного суду від 01 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , про визнання недійсними договору купівлі-продажу майнових прав та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3675,00 гривень судового збору, сплаченого у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 серпня 2021 року.

Головуюча:

Судді: