Єдиний унікальний номер 227/742/21
Номер провадження 22-ц/804/1868/21
Єдиний унікальний номер 227/742/21 Головуючий у 1 інстанції Любчик В.М.
Номер провадження 22-ц/804/1868/21 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 серпня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Корчистої О.І.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №227/742/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля», третя особа Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля»,

на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2021 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», третя особа Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з липня 1997 року по вересень 2020 року він працював електрослюсарем підземно 4 розряду та машиністом гірничих виїмкових машин підземним 6 розряду на ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське».

16 вересня 2020 року його було звільнено за станом здоров`я з діагнозом:

1. «Хронічна вертеброгенна (остеохондроз хребта, кила мхд (меж хребтового диска) L4-L5 до 5 мм, протрузії мхд в сегментах L1-L4, L5-S1 до 3 мм з компресією дуального мішку, стенозом хребетного каналу L1-L5) попереково-крижова радикулопатія, рецидивуючий перебіг, стадія тривалого загострення, з вираженим больовим, м`язово-тонічним лівобічним корінцевим синдромом, помірним парезом лівої стопи, вираженими порушеннями статико-динамічними функціями хребта, встановлено безстроково на МСЕК 12.01.2021 року - 35% втрати працездатності».

2. «Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення. Прикореневий пневмофіброз, ЛН I-II ст., встановлено безстроково на МСЕК 12.01.2021 року - 25% втрати працездатності».

Відповідач організував розслідування причин виникнення у позивача хронічних професійних захворювань та взяв його на облік, відповідно до Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 17.04.2019 року №337.

За підсумками розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань за участю роботодавця було складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22 грудня 2020 року по формі П-4, на підставі якого позивачу вперше 12 січня 2021 року на МСЕК безстроково було встановлено по сукупності двох професійних захворювань 60 % втрати працездатності та III групу інвалідності.

Один примірник акту було видано позивачу. Всі вимоги, які передбачені чинним законодавством, стосовно призначення комісії для розслідування причин виникнення хронічних захворювань у позивача, роботодавцем були виконані. Після встановлення позивачу стійкої втрати професійної працездатності останній з усіма необхідними документами він звернувся до управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділу для відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної йому професійними захворюваннями на виробництві. На підставі наданих до управління документів ОСОБА_1 були призначені страхові виплати, передбачені законодавством, а саме: одноразова допомога і щомісячні регресні виплати.

Вказував, що внаслідок захворювань від шкідливих умов праці, в яких позивач працював тривалий час на виробництві, йому були заподіяні, насамперед, фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. У зв`язку з захворюваннями цілком була порушена його нормальна життєдіяльність, він змушений постійно лікуватись, у нього постійна нехватка повітря, при хвилюванні відразу задихається, що дуже засмучує та лякає останнього. Професійні захворювання, які він отримав від шкідливих умов праці на виробництві, залишили для його здоров`я невиліковні наслідки, останній відчуває постійний біль у грудях, задуху при ходьбі, приступи ускладненого дихання вранці та увечері, слабкість в тілі, у зв`язку з чим відмовився від пересування на далекі відстані, оскільки при зміні погоди задихаючись, постійно приймає ліки. Також він не може позбавитись постійного болю в спині та лівій нозі. З`явилося відчуття страху, що його здоров`я ніколи повністю не відновиться. Після захворювань він не може виконувати певні види робіт у побуті, обмежився у спілкування із знайомими та друзями. Після встановлення у 2021 році професійного захворювання обмежений у працевлаштуванні, що також негативно впливає на його психічний стан. На сьогодні стан здоров`я позивача тільки погіршується.

Просив суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 60 000 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», третя особа Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60 000 гривень.

Стягнуто з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуально права, просить у разі не встановлення судом апеляційної інстанції вини в діях відповідача, відмовити у задоволенні позовних вимог, у разі встановлення вини в діях відповідача зменшити суми стягнення моральної шкоди.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідачем завдано позивачу шкоду.

Розмір моральної шкоди заявлений позивачем, є непідтвердженим, необґрунтованим та суттєво завищеним, не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем не надано доказів на про встановлення факту завдання моральної шкоди.

Посилається на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року по справі №212/7490/16-ц, від 10 червня 2020 року по справі №212/3859/16-ц, від 06 листопада 2019 року по справі №592/9090/17.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» з 01 листопада 2011 року по 16 вересня 2020 року.

З копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , вбачається, що ОСОБА_1 на підставі наказу №177 від 16 вересня 2020 року був звільнений з ТОВ «Добропіллявугілля» за станом здоров`я згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 22 грудня 2020 року ОСОБА_1 працював на посаді машиніста гірничих виїмкових машин, загальний стаж роботи складає 25 роки 04 місяці 01 день, з них 08 років 07 місяців 26 днів за професією, 17 років 03 місяці 27 днів у цеху в умовах впливу шкідливих факторів. За період роботи на шахті імені РСЧА виробничого об`єднання «Добропіллявугілля» (1995 р.-1996 р.), на шахті «Добропільська» ДХК «Добропіллявугілля» (1997 р.-2003 р.), на ВП «Шахта «Добропільська» ДП «Добропіллявугілля» (2003 р.-2011 р.), на ВСП «Шахта» Добропільська» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» (2011 р.-2012 р.), на ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» (2012 р.-2020 р.), піддавався впливу несприятливих виробничих факторів. На шахті «Добропільська» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» умови та характер праці машиніста гірничих виїмкових машин дільниці підготовчих робіт № 1 ОСОБА_1 згідно атестації робочих місць, відповідно до Державних санітарних норм та правил "Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості і напруженості трудового процесу, наказ Міністерства охорони здоров`я України від 08 квітня 2014 року № 248 відносяться по мікроклімату - до 2 (допустимого) класу, по пилу - до 3 класу 4 ступеня, по шуму - до 3 класу 3 ступеня, по важкості праці - до 3 класу 3 ступеня, по загальній вібрації до 2 (допустимого) класу. Діагноз: основні: 1. хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення. Прикореневий пневмофібріоз, ЛН I-II ст. (один-два). 2. хронічна попереко-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами. Супутні: гіпертонічна хвороба I ст., II ст., СН 1, ризик 3. Гострий катаральний фарингіт. Раніше хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 виявлено не було. На момент розслідування хворий не працює з 17 вересня 2020 року. Професійне захворювання виникло внаслідок впливу на потерпілого несприятливих виробничих факторів, а саме фізичних навантажень, робочої пози, пилу; недосконалості технологічного процесу (не ефективна робота зрошувальної системи); несвоєчасне направлення робітника зі стажем роботи у шкідливих умовах більше 10 років на додаткові обстеження, консультації та оздоровчі заходи в спеціалізовані ЛПЗ. За період роботи на всіх шахтах піддавався впливу несприятливих виробничих факторів. Проте, за період роботи на ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» ОСОБА_1 визнавався придатним до роботи у підземних умовах. За період роботи на всіх шахтах піддавався впливу несприятливих виробничих факторів. Проте, за період роботи на ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» ОСОБА_1 визнавався придатним до роботи у підземних умовах. Профзахворювання хронічний бронхіт, хронічна попереково-крижова радикулопатія встановлені під час медогляду у КНП «Добропільська ЛІЛ» у червні 2020 року. Під час медоглядів було забезпечено своєчасне направлення робітників зі стажем роботи у шкідливих умовах більше 10 років на додаткові обстеження, консультації та оздоровчі заходи в спеціалізовані ЛПЗ. У зв`язку з частою зміною посадових дільниць, на яких працював ОСОБА_1 встановити винних осіб не уявляється можливим. (а.с.9-10)

Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 092118, ОСОБА_1 встановлено первинно за сукупністю 60% відсотків втрати професійної працездатності з 05 січня 2021 року безстроково, 35% за хронічно попереково-крижову радикулопатію, 25% за хронічний бронхіт, дата перегляду не підлягає. (а.с.11)

Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 851920 ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності з 05 січня 2021 року безстроково, причина інвалідності професійні захворювання, протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах. (а.с.11)

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням в 60% з 05 січня 2021 року та ІІІ групу інвалідності, спричинено моральну шкоду, тому, відповідно до вимог статті 237-1 КЗпП України, роботодавець повинен відшкодувати завдану працівнику моральну шкоду.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам, встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального закону.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» з 01 листопада 2011 року по 16 вересня 2020 року.

З копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , вбачається, що ОСОБА_1 на підставі наказу № 177 від 16 вересня 2020 року був звільнений з ТОВ «Добропіллявугілля» за станом здоров`я згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 7-8)

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 22 грудня 2020 року ОСОБА_1 працював на посаді машиніста гірничих виїмкових машин, загальний стаж роботи складає 25 роки 04 місяці 01 день, з них 08 років 07 місяців 26 днів за професією, 17 років 03 місяці 27 днів у цеху в умовах впливу шкідливих факторів. За період роботи на шахті імені РСЧА виробничого об`єднання «Добропіллявугілля» (1995 р.-1996 р.), на шахті «Добропільська» ДХК «Добропіллявугілля» (1997 р.-2003 р.), на ВП «Шахта «Добропільська» ДП «Добропіллявугілля» (2003 р.-2011 р.), на ВСП «Шахта» Добропільська» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» (2011 р.-2012 р.), на ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» (2012 р.-2020 р.), піддавався впливу несприятливих виробничих факторів. На шахті «Добропільська» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» умови та характер праці машиніста гірничих виїмкових машин дільниці підготовчих робіт № 1 ОСОБА_1 згідно атестації робочих місць, відповідно до Державних санітарних норм та правил "Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості і напруженості трудового процесу, наказ Міністерства охорони здоров`я України від 08 квітня 2014 року № 248 відносяться по мікроклімату - до 2 (допустимого) класу, по пилу - до 3 класу 4 ступеня, по шуму - до 3 класу 3 ступеня, по важкості праці - до 3 класу 3 ступеня, по загальній вібрації до 2 (допустимого) класу. Діагноз: основні: 1. хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення. Прикореневий пневмофібріоз, ЛН I-II ст. (один-два). 2. хронічна попереко-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами. Супутні: гіпертонічна хвороба I ст., II ст., СН 1, ризик 3. Гострий катаральний фарингіт. Раніше хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 виявлено не було. На момент розслідування хворий не працює з 17 вересня 2020 року. Професійне захворювання виникло внаслідок впливу на потерпілого несприятливих виробничих факторів, а саме фізичних навантажень, робочої пози, пилу; недосконалості технологічного процесу (не ефективна робота зрошувальної системи); несвоєчасне направлення робітника зі стажем роботи у шкідливих умовах більше 10 років на додаткові обстеження, консультації та оздоровчі заходи в спеціалізовані ЛПЗ. За період роботи на всіх шахтах піддавався впливу несприятливих виробничих факторів. Проте, за період роботи на ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» ОСОБА_1 визнавався придатним до роботи у підземних умовах. За період роботи на всіх шахтах піддавався впливу несприятливих виробничих факторів. Проте, за період роботи на ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» ОСОБА_1 визнавався придатним до роботи у підземних умовах. Профзахворювання хронічний бронхіт, хронічна попереково-крижова радикулопатія встановлені під час медогляду у КНП «Добропільська ЛІЛ» у червні 2020 року. Під час медоглядів було забезпечено своєчасне направлення робітників зі стажем роботи у шкідливих умовах більше 10 років на додаткові обстеження, консультації та оздоровчі заходи в спеціалізовані ЛПЗ. У зв`язку з частою зміною посадових дільниць, на яких працював ОСОБА_1 встановити винних осіб не уявляється можливим. (а.с.9-10)

Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 092118, ОСОБА_1 встановлено первинно за сукупністю 60% відсотків втрати професійної працездатності з 05 січня 2021 року безстроково, 35% за хронічно попереково-крижову радикулопатію, 25% за хронічний бронхіт, дата перегляду не підлягає. (а.с.11)

Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 851920 ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності з 05 січня 2021 року безстроково, причина інвалідності професійні захворювання, протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах. (а.с.11)

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України право працівника на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, провадиться у разі якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок про відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу встановлено за сукупністю 60% відсотків втрати професійної працездатності з 05 січня 2021 року безстроково, 35% за хронічно попереково-крижову радикулопатію, 25% за хронічний бронхіт, дата перегляду не підлягає.

Стан здоров`я позивача залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Внаслідок професійних захворювань йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя.

Отже суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення позивачу моральної шкоди доведено.

Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(далі - Постанова № 4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю.

Частинами першою, другою статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, відповідно до вказаної норми за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказами, на підставі яких суд встановив наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 22 грудня 2020 року ОСОБА_1 працював на посаді машиніста гірничих виїмкових машин, загальний стаж роботи складає 25 роки 04 місяці 01 день, з них 08 років 07 місяців 26 днів за професією, 17 років 03 місяці 27 днів у цеху в умовах впливу шкідливих факторів.

Невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди.

Такий висновок відповідає постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц (провадження № 61-37529сво18).

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір відшкодування є завищеним, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт втрати працездатності встановлення ІІІ групи інвалідності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди.

Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог у меншому розмірі, відповідачем не надано.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції, з урахуванням глибини та ступеню моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок професійного захворювання, встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 60%, характеру ушкодження здоров`я, що є незворотнім, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості належним чином обґрунтував свої висновки щодо стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 гривень, і цей розмір вважав таким, що відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілого.

Законних підстав для зменшення розміру визначеної судом першої інстанції моральної шкоди не має.

Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є обґрунтованими. Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначений судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи з врахуванням вимог розумності і справедливості та у відповідності до вимог чинного законодавства (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, та відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 27 серпня 2021 року.

Головуючий О.І. Корчиста