Справа № 450/303/16-ц Провадження № 2/450/203/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кукси Д.А.

при секретарі Оленич О.І.

за участі позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1

представника позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2

представника позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_3

представник відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Верхньобілківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_1 про визнання недійсною приватизації земельної ділянки та державного акту про право приватної власності на земельну ділянку,-

підстава позову (позиція позивача ОСОБА_1 ): позивач є власником своєї земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою відповідачки ОСОБА_4 . Згідно Державного акту на земельну ділянку серії І-ЛВ №010443 від 26.12.2000 року пл. 3,594 га, власником був дідусь ОСОБА_6 після отримання дідусем згаданого Державного акту на землю, відповідачка по справ на їх земельній ділянці побудувала гараж, порушивши при цьому межові знаки. В даний час у зв`язку з порушенням прав позивача просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та знести гараж.

Підстава зустрічного позову (позиція позивача ОСОБА_4 ): зазначає, що державний акт про право приватної власності на землю був виданий спадкодавцеві ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району №34 від 20.01.1998 року. Однак, як вбачається з протоколу засідання виконкому сільради від 08.01.1998 року питання про право приватної власності Допіра на земельну ділянку не порушувалось. Вважає, що таким чином на законних підставах земельна ділянка спадкодавцеві позивача не передавалась, а її приватизація суперечить законодавству, чинному на час виникнення спірних відносин з порушенням встановленої процедури. На підставі викладеного просить визнати недійсним державний акт про право приватної власності на землю.

В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом заявлені вимоги підтримали, просили такі задоволити з підстав викладених в позовній заяві. Щодо позовних вимог ОСОБА_4 то в задоволенні таких просили відмовити, вважають, що ОСОБА_1 законно отримав державний акт про право приватної власності на землю, та жодна процедура при оформленні права власності порушена не була.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 заявлені зустрічні позовні вимоги підтримав та просив такі задоволити з підстав викладених в зустрічній позовній заяві. Щодо позовних вимог ОСОБА_1 то в задоволенні таких просить відмовити, вважає їх безпідставними, оскільки позивач незаконно отримав державний на земельну ділянку на якій знаходиться гараж.

Представник відповідача Верхньобілківської сільської ради в судове засідання ен з`явився.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі:

12.02.2016 року ухвала про залишення позовної заяви без руху; 29.02.2016 року заява про усунення недоліків; 01.03.2016 року ухвала про відкриття провадження; 28.03.2016 року клопотання про відкладення розгляду справи; 06.05.2016 оку зустрічна позовна заява; 10.05.2016 року ухвала про витребування; 16.06.2016 року клопотання про долучення доказів; 05.07.2016 року клопотання про витребування доказів; 24.10.2016 року уточнена зустрічна позовна заяву; 29.12.2016 року клопотання про долучення доказів; 27.02.2017 року клопотання про долучення доказів; 27.02.2017 року клопотання перерву у судовому засіданні; 24.04.2017 року клопотання про призначення експертизи; 13.06.2017 року ухвала про призначення експертизи; 29.05.2018 року висновок експерта; 12.07.2018 року клопотання про ознайомлення з матеріалами справи; 16.07.2018 року клопотання про поновлення провадження у справі; 19.02.2019 року заява про відкладення розгляду справи; 17.04.2019 року клопотання про призначення додаткової судової будівельно-технічної експертизи; 17.04.2019 року ухвала про призначення додаткової судової будівельно-технічної експертизи; 06.06.2019 року апеляційна скарга на ухвалу суду від 17.04.2019 року; 11.02.2020 клопотання експерта про оплату експертизи; 10.07.2020 року висновок експертизи; 21.01.2021 року ухвала про поновлення провадження у справі.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.

Заслухавши учасників судового засідання, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного висновку.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №010443 від 26.12.2000 року ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6090 га в межах згідно з планом. Землю передано для обслуговування житлового будинку та господарських будівель 0,2500 га,ведення особистого підсобного господарства - 0,3590га.

Рішення Пустомитівського районного суду від 23.06.2010 року встановлено факт, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нижня Білка Пустомитівського району Львівської області є дідом ОСОБА_1 з боку батька ОСОБА_7 та визнано за ОСОБА_1 право власності на майно після смерті ОСОБА_6 в тому числі і на земельну ділянку пл.0, 6090 га (І-пл. 0, 3594 га, ІІ-пл. 0, 2496 га), яка знаходиться на території с. Нижня Білка, Пустомитівського району Львівської області та надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,2500 га, ведення особистого підсобного господарства 0,3590 га.

Позивач ОСОБА_1 розробив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, яка розташована в с. Нижня Білка Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастрові номери: :03:002:0035; :03:002:0031, що підтверджується матеріалами топографо-геодезичних робіт.

По сусідству з позивачем, у житловому будинку по АДРЕСА_1 проживає відповідач ОСОБА_4 , яка користується земельною ділянкою розміром визначеним Проектом забудови від 26.12.1986 року, що міститься в будівельному паспорті на ім`я ОСОБА_8 .

У матеріалах справи міститься висновок №17/05-16я складений 29.05.2016 року складений експертом Заяць І.Г. за зяавою ОСОБА_4 . Проте, під час розгляду справи в якості свідків були допитані ФОП ОСОБА_9 та судовий експерт Заяць І.Г. з питань надання висновку будівельно- технічного дослідження. Однак вказані показання свідків не дають однозначної відповіді на питання щодо знаходження вказаної споруди саме в межах земельної ділянки ОСОБА_10 , як і не підтверджують законність фактичного користування ОСОБА_4 земельною ділянкою площею, більшою, ніж визначено у будівельному паспорті, долученому до матеріалів справи. У зв`язку з чим судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Допитавши в судовому засіданні експерта Іляш В.В. який склав висновок №3343 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, виявлено ряд розбіжностей із матеріалами справи. У зв`язку з чим судом було призначено додаткову судову будівельно-технічну експертизу.

Згідно висновку експерта №3872 від 18.11.2020 року за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи встановлено, що частина будівлі гаражу, який збудований ОСОБА_4 знаходиться в межах земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 з кадастровим номером 0:03:002:00235, яка сформована на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 .

Частина забудови гаражу (по будівлі), а саме площею 0,00054 га розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :03:002:0035. Частина забудови гаражу (по виступаючій конструкції дах), а саме площею 0,00096 га розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :03:002:0035.

Пунктами «г», «е» ч. 1 ст. 96 ЗК України визначено, що землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власності суміжних земельних ділянок та землекористувачів; додержуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ч.1 ЦК України).

Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 152, п.г) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Отже позивач ОСОБА_1 як власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов). Верховний Суд в Постанові у справі № 926/2189/17 від 12.04.2018 р. зазначив, що негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Отже, встановлення саме зазначених обставин входить до предмета доказування у справах за такими позовами.

П. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачає, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

На негаторний позов положення про позовну давність не поширюються, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання відповідного правопорушення.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 11 жовтня 2017 року зазначив, що, звертаючись до суду, як на правову підставу позову позивач посилався на ст. 376 ЦК України, яка визначає сукупність ознак, за наявності яких обєкт нерухомості вважається самочинним.

За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року в справі № 6-1721цс16, та постанові Верховного Суду України від 16 січня 2019 року в справі № 458/1173/14-ц.

Отже, законодавцем визначено, що вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за наявності двох умов: 1) доведеності факту порушення прав; 2) це будівництво є самочинною забудовою.

Ця обставина перевірена судом при розгляді справи і з`ясовано наступне.

Доказів на спростування доводів позивача, про відсутність у відповідача будь-яких прав на будівництво гаражу, який виходить за межі земельної ділянки та частина якого перебуває на земельній ділянці позивача, відповідачем суду не надано. В матеріалах справи наявний лише будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної ж індивідуальному забудівнику ОСОБА_8 .

Також, жодної іншої технічної документації ні відповідачем ні його представником не надано суду, а тому у суду є підстави для висновку про незаконну побудову гаражу ОСОБА_4 .

Крім того, для усунення цього порушення та з`ясування дійсних обставин проведено експертизу та у висновку експерта №3872 від 18.11.2020 року, експерт встановив, що вказані вище норми відповідачем порушено.

Відповідач та її представник не подали жодних заперечень чи спростувань щодо експертного висновку №3872 від 18.11.2020 року.

Позивач просив постановити рішення, яким зобов`язати відповідачку ОСОБА_4 знести гараж в с. Нижня Білка Пустомитівського району, який незаконно встановлений на його земельній ділянці.

Згідно вимог ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду.

Підсумовуючи зазначене, суд вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Суд в даному випадку вважає, що позивачем вжито всіх заходів для врегулювання спору, зокрема він звертався до по допомогу до органів місцевого самоврядування, також під час судового розгляду було достатньо часу для врегулювання спірного питання, однак питання залишилось невирішенним, сторона відповідача відмовляється вирішувати питання добровільно, тоді як сторона позивача не розглядає інших варіантів вирішення конфлікту, окрім демонтажу спірного приміщення.

Що стосується зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 про визнання недійсною приватизації земельної ділянки та державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.120 ЗК Україниу разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

Відповідно до частини 1 статті 16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення право відношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із частиною 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів.

Порядок видачі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку (на момент видачі такого державного акту) передбачалось Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею ( в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомітету України по земельним ресурсам №43 від 04 травня 1999 року, зареєстрованої в МЮ України 04 червня 1999 року за №354/3647) з послідуючими змінами, у редакції, чинній на час отримання останніми права власності.

Відповідно до ч. 1ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 1 Закону України « Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності); замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Як встановлено в судовому засіданні оспорюваний державний акт був виданий 26.12.2000 року на підставі рішення виконкому Верхньобілківської сільської Ради народних депутатів від 20.01.1998 року за №34.

У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод.

Відповідно до довідки виданої виконкомом Верхньобілківської сільської ради від 20.12.2016 року №1628 вбачається, що згідно з по господарськими книгами Верхньобілківської сільської ради за 1995-1997 роки за ОСОБА_6 рахувалася земельна ділянка площею 0, 25 га для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка площею 0, 38 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно архівного витягу Додатку №1 до рішення виконавчого комітету №67 Верхньобілківської сільської ради від 08.05.1997 року ОСОБА_11 передано у безоплатну приватну власність земельну ділянку розміром 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд та 0,35 га для ведення ОПГ.

Рішенням Пустомитівського районного суду від 23.06.2010 року встановлено факт, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нижня Білка Пустомитівського району Львівської області є дідом ОСОБА_1 з боку батька ОСОБА_7 та визнано за ОСОБА_1 право власності на майно після смерті ОСОБА_6 в тому числі і на земельну ділянку пл.0, 6090 га (І-пл. 0, 3594 га, ІІ-пл. 0, 2496 га), яка знаходиться на території с. Нижня Білка, Пустомитівського району Львівської області та надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,2500 га, ведення особистого підсобного господарства 0,3590 га.

В матеріалах справи міститься технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, яка розташована в с. Нижня Білка Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастрові номери: :03:002:0035; :03:002:0031, що підтверджується матеріалами топографо-геодезичних робіт.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 не доведено, що державний акт виданий усупереч закону на час його видачі у 2000 році. Отже, спірний державний акт виданий органом, який мав на це законні повноваження, тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Враховуючи вищевикладене, на основі з`ясованих обставин, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також виходячи з критеріїв розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 15,16,33, 215, 236, 234, 236, 316, 321 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 120, 152, 153, 158 ЗК України, керуючись ст. ст. 259, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Первісні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Верхньобілківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задоволити частково.

Зобов`язати відповідачку ОСОБА_4 знести гараж в с. Нижня Білка Львівського району Львівської області, який незаконно встановлений на земельній ділянці позивача ОСОБА_1 з кадастровим номером :03:002:0035.

В решті первісних позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_1 про визнання недійсною приватизації земельної ділянки та державного акту про право приватної власності на земельну ділянку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 551, 21 грн. суму сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Позивач (відповідач): ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач (позивач): ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 .

Третя особа (відповідач): Верхньобілківська сільська рада, с. Верхня Білка Львівського району Львівської області.

Повний текст рішення складено 18.06.2021 року.

СуддяД. А. Кукса