Справа № 472/1479/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Тустановського А.О.,

за участю секретаря Тарєлкіной Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове Миколаївської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що згідно державного акту на право приватної власності на землю ІV-МК № 044223, виданого 22 лютого 1999 року ОСОБА_4 , тобто його діду належала земельна ділянка площею 6,09 гектарів, яка розташована на території Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області.

Його дід ОСОБА_4 , 16 березня 1948 року уклав шлюб з ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Дружина померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняла спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 та згідно спадкової справи № 411/2004, реєстровий № 3-1983, заведеної Третьою Миколаївською нотаріальною конторою, після її смерті з заявою про прийняття спадщини звернулись її діти ОСОБА_8 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_1 . Шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було розірвано.

В подальшому батько позивача ОСОБА_8 уклав шлюб з ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що проживав разом з батьком, вів спільне господарство, допомагав матеріально, приймав участь у його лікуванні, допомагав у всіх питаннях.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько ОСОБА_8 . Після його смерті спадкоємцем є син, тобто позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 , яка до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталася. Позивач також не звертався до нотаріальної контори, оскільки йому було не відомо про прийняття його батьком спадщини після смерті ОСОБА_5 та не мав правовстановлюючих документів на майно, хоча фактично прийняв, оскільки на момент смерті ОСОБА_8 проживав разом з ним.

09 серпня 2019 року він звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Чорної Л.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_8 .. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 09 серпня 2019 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме, видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку місцезнаходження якої: Ставківська сільська рада Веселинівського району Миколаївської області, площа 6,09 га, після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , який прийняв спадщину, але не оформив свої спадкові права після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та яка прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_6 , який був власником земельної ділянки, яка є спадковим майном, та який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що спадщина не була спадкоємцем прийнята належним чином.

У зв`язку з відмовою нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом, позивач просить встановити факт постійного проживання ним разом із спадкодавцем батьком ОСОБА_8 на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , та визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на земельну ділянку площею 6,09 га, розташовану на території Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, який прийняв спадщину, але не оформив свої спадкові права після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та яка прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_6 , який був власником земельної ділянки, що є спадковим майном.

Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового засідання.

16 березня 2020 року судом було постановлено ухвалу про витребування доказів, якою за клопотанням представника позивача від Веселинівської державної нотаріальної контори витребувано витяг (інформаційну довідку) із Спадкового реєстру про наявність (відсутність) спадкової справи після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Миколаїв, та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Миколаїв.

27 травня 2020 року судом було постановлено ухвалу про витребування доказів, якою за клопотанням представника позивача, витребувано від Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори (54002, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Погранична, 40) належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної за фактом смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , в м. Миколаїв.

07 жовтня 2020 року судом було постановлено ухвалу про залучення співвідповідача, якою прийнято до провадження позовну заяву ОСОБА_1 про зміну предмета позову та залучено в якості співвідповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 26.01.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

02 березня 2021 року до суду від співвідповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що станом на 05.11.2014 року позивач ОСОБА_1 не проживав разом з батьком ОСОБА_8 , який свого часу відмовився від прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки після смерті матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . Батько позивача на момент смерті матері ОСОБА_5 був здоровим, працездатним 52-річним чоловіком, не був інвалідом, тому не мав права на обов`язкову долю в спадщині. У неї знаходиться заповіт, який вона виконала шляхом звернення до Третьої державної нотаріальної контори 26 жовтня 2004 року. Заповіт на її користь складено матір`ю 20 червня 2002 року. Вважає, що позивачу необхідно відмовити в задоволенні позову оскільки він не відповідає вимогам закону і фактичним обставинам справи, оскільки позивач ніколи не проживав разом з батьком, а на момент смерті тим більше. Позивач посилається на те, що проживав разом з батьком та вів спільне господарство, хоча в дійсності він зареєстрований на АДРЕСА_1 , а тому вказане не відповідає дійсності так як він не проживав разом з батьком, не здійснював за ним догляд, не допомагав батькові матеріально, ОСОБА_8 самостійно себе забезпечував, не був інвалідом. Позивач, нехтуючи положеннями ст. 76-80 ЦПК, жодним належним, допустимим чи достатнім доказом не довів факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_11 в судове засідання не з`явились, але до суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 про розгляд справи у його відсутність на підставі наявних матеріалів справи, оскільки за службовою необхідністю перебуває за межами Миколаївської області. Вимоги позову підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. .

Співвідповідач ОСОБА_3 та представник співвідповідача ОСОБА_12 в судове засідання не з`явилися, але до суду від представника співвідповідача ОСОБА_12 надійшла заява про розгляд справи у відсутність співвідповідача та у його відсутність, просять відмовити в задоволені позовних вимог позивача в повному обсязі.

В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 044223, виданого 22 лютого 1999 року ОСОБА_4 (діду позивача), належала земельна ділянка площею 6,09 гектарів, яка розташована на території Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області (а.с. 8, 9 на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зоря Веселинівського району Миколаївської області помер дід позивача ОСОБА_6 , смерть якого була зареєстрована 30 липня 1998 року Ставківською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, про що зроблено запис за № 27, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 30.07.1998 року /а.с.12 на звороті/.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом АВА № 541316 від 18.06.1999 року спадкоємцем майна громадянина ОСОБА_6 на все його майно є його дружина ОСОБА_5 , спадкове майно складається із земельної ділянки площею 6,09 (шість цілих дев`ять сотих) гектарів, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належний спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 044223, виданого Ставківською сільською радою народних депутатів Веселинівського району 22 лютого 1999 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 9 (а.с. 10 на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Миколаїв Миколаївська область померла ОСОБА_5 , смерть якої була зареєстрована 21 січня 2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського обласного управління юстиції, про що зроблено запис за № 389, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 19.08.2004 року /а.с.11/.

Згідно спадкової справи № 411/2004, реєстровий № 3-1983 заведеної Третьою Миколаївською нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини звернулись її діти ОСОБА_8 та ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 є ОСОБА_3 та спадкове майно складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ставківської сільської Ради народних депутатів Веселинівського району Миколаївської області площею 6,09 га, належної спадкодавці ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 044415, виданого Ставківською сільською Радою народних депутатів Веселинівського району Миколаївської області 22.02.1999 року на підставі рішення 4 сесії 23 скликання Ставківської сільської Ради народних депутатів Веселинівського району Миколаївської області від 25.12.1998 року за № 3 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за р. № 10.

ОСОБА_8 перебував в шлюбі з ОСОБА_9 , від якого мають сина ОСОБА_1 , тобто позивача по справі. Шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було розірвано.

В подальшому батько позивача ОСОБА_8 уклав шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим 26.06.1987 року м. Миколаїв Заводським відділом РАЦС (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Миколаїв помер батько позивача ОСОБА_8 , смерть якого була зареєстрована 05 листопада 2014 року Міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції за актовим записом № 4544, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 05.11.2014 року /а.с.10/.

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на частину земельної ділянки площею 6,09 га, розташовану на території Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, який прийняв спадщину, але не оформив свої спадкові права після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та яка прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_6 , який був власником земельної ділянки, що є спадковим майном.

За життя ОСОБА_8 заповіту не склав, тому право на спадщину за законом у першу чергу отрималисин, тобто позивач ОСОБА_1 , та його дружина ОСОБА_2 , яка до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталася.

Частинами 1 ст. 1297 та ст. 1298 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» N 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

09 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Чорної Л.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_8 . Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 09 серпня 2019 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, місцезнаходження якої: Ставківська сільська рада Веселинівського району Миколаївської області, площа 6,09 га, після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , який прийняв спадщину, але не оформив свої спадкові права після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та яка прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_6 , який був власником земельної ділянки, яка є спадковим майном, та який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що спадщина не була прийнята спадкоємцем належним чином (а.с. 12-13).

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем до матеріалів справи долучено як доказ проживання разом з батьком ОСОБА_8 акт проживання, відповідно якого свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 підтверджують факт проживання ОСОБА_1 в період з 13 травня 2013 року по 5 листопада 2014 року з батьком ОСОБА_8 (а.с.16), але клопотання позивачем ОСОБА_1 про виклик свідків в судове засідання для їх допиту заявлено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У відповідності до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Наданий позивачем вказаний вище доказ у виді акту проживання не доводить факт його спільного проживання разом з батьком ОСОБА_8 на час смерті останнього, оскільки з акту не вбачається, за якою саме адресою проживав позивач разом із спадкодавцем на час його смерті. Вказані в акті обставини не підтверджено в судовому засіданні свідками та іншими засобами доказування. А тому акт проживання є неналежним і недопустимим доказом.

Таким чином, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та, відповідно, визнання за ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, а тому суд ухвалює про відмову у задоволенні позовної заяви.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 263-265, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області А.О. Тустановський