ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/9478/15-ц
Провадження № 22-ц/4820/575/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Садік Н.Д.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування письмової розписки з чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 листопада 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст первісних позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

ОСОБА_2 зазначив, що 15 червня 2012 року він позичив ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10 000 доларів США на строк до 15 липня 2012 року, проте відповідач не повернув позику в добровільному порядку. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позивач має право на одержання від ОСОБА_1 процентів від суми позики в розмірі облікової ставки Національного банку України за період з 16 липня 2012 року до 16 лютого 2016 року. ОСОБА_1 прострочив виконання грошового зобов`язання, тому на підставі ст. 625 ЦК України він повинен сплатити позивачеві три проценти річних від простроченої суми за той же період.

У зв`язку з цим ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 268 100 грн основного боргу, 130 921 грн 95 коп. процентів від суми позики та 28 888 грн 57 коп. процентів від простроченої суми.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про витребування письмової розписки з чужого незаконного володіння.

ОСОБА_1 зазначив, що 15 червня 2012 року він позичив у ОСОБА_2 10 000 доларів США на строк до 15 липня 2012 року. На підтвердження укладеного сторонами договору позики позивач видав ОСОБА_2 розписку. У вересні 2012 року він повернув відповідачеві позичені кошти, а той, у свою чергу, повернув йому розписку. Протягом 2012-2014 років ОСОБА_2 незаконно викрав оригінал розписки з будинку позивача та безпідставно утримує її у себе.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд витребувати оригінал розписки від 15 червня 2012 року на суму 10 000 доларів США із незаконного володіння ОСОБА_2 та передати цю розписку йому.

Судові рішення щодо заявлених вимог

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2016 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 266 000 грн основного боргу, 129 896 грн 30 коп. процентів від суми позики, 28 662 грн 30 коп. 3% річних від простроченої суми, 3 126 грн 80 коп. судових витрат і на користь держави 3 654 грн судового збору.

В решті позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2016 року в частині стягнення судових витрат скасовано.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2016 року в частині, яка не скасована апеляційним судом, і рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2016 року залишені без змін.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 листопада 2020 року зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Витребувано оригінал письмової розписки на суму 10 000 доларів США від 15 червня 2012 року із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та передано її ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 652 грн судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840 грн 80 коп. судового збору.

Суд керувався тим, що вироком суду ОСОБА_2 засуджено за викрадення у ОСОБА_1 боргової розписки, а відповідач не спростував доводів останнього про виконання зобов`язання з повернення позики.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в зустрічному позові посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що первісний позов ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 боргу за договором позики задоволено. Ці вимоги ОСОБА_2 обґрунтував оригіналом боргової розписки, яка знаходиться в матеріалах цивільної справи як письмовий доказ і не може бути витребувана у нього. Права ОСОБА_1 не порушені, внаслідок чого його позов є безпідставним.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не подав відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції встановив обставини справи повно та правильно, проте висновки з установлених обставин зроблено ним неправильно.

Також суд не застосував закон (статті 15, 16, 545 ЦК України), який підлягав застосуванню, та неправильно витлумачив норми статей 4, 5 ЦПК України.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення повинно бути скасоване з ухваленням нового судового рішення.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

15 червня 2012 року сторони уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10 000 доларів США на строк до 15 липня 2012 року. На підтвердження укладеного сторонами договору позики ОСОБА_1 видав ОСОБА_2 розписку.

У визначений строк ОСОБА_1 не повернув ОСОБА_2 позичені кошти.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 266 000 грн основного боргу, 129 896 грн 30 коп. процентів від суми позики за період з 16 липня 2012 року до 16 лютого 2016 року та 28 662 грн 30 коп. 3% річних від простроченої суми за той же період .

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 червня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначено покарання у виді 1 700 грн штрафу. За цим вироком ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що наприкінці грудня 2012 року він із належного ОСОБА_1 житлового будинку АДРЕСА_1 , викрав розписку від 15 червня 2012 року про отримання ОСОБА_1 від нього 10 000 доларів США позики.

Застосовані норми та джерела права

Статтею 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів установлені ст. 16 ЦК України.

В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності та законності.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі Chahal v. the United Kingdom (заява №22414/93, п. 145, рішення від 15 листопада 1996 року) вказав, що стаття 13 гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань (див. рішення у справі Vilvarajah and Others v. the United Kingdom; заяви №№13163/87, 13164/87, 13165/87, 13447/87, 13448/87, 52854/99, п. 122, від 30 жовтня 1991 року).

Також ЄСПЛ неодноразово зазначав (справа Afanasyev v. Ukraine, заява №38722/02, п. 75, рішення від 5 квітня 2005 року), що стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасники мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення у справі Aydin v. Turkey від 25 вересня 1997 року п. 103 та рішення у справі Kaya v. Turkey від 19 лютого 1998 року, п. 106).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

За своєю правовою природою розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Стаття 545 ЦК України встановлює презумпцію належності виконання зобов`язання боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку за договором. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його договірного зобов`язання.

Наразі, ці обставини є спростовними. Тобто кредитор має можливість довести той факт, що не зважаючи на знаходження у боржника боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно. І навпаки, боржник, який виконав зобов`язання, вправі спростувати правомірність знаходження у кредитора боргового документа.

Порушене право має бути захищене у спосіб, який установлений законом, при цьому судовий захист має бути ефективним, у зв`язку з чим, при вирішенні спору суд повинен застосувати дієвий спосіб захисту, який призведе до реального відновлення порушених прав та інтересів позивача.

Відповідно до письмової розписки від 15 червня 2012 року ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 10 000 доларів США та зобов`язався повернути борг до 15 липня 2012 року. Оригінал цієї розписки знаходився у ОСОБА_2 , який подав її до суду на обґрунтування своїх вимог за первісним позовом (т. 1 а.с. 17).

Наразі, спірна розписка не знаходиться у володінні ОСОБА_2 та не може бути витребувана у нього, внаслідок чого позов ОСОБА_1 є безпідставним.

Крім того, витребування ОСОБА_1 боргової розписки, на підставі якої з нього присуджене грошове стягнення за невиконаним зобов`язанням, не призведе до реального відновлення прав позивача. Отже, ОСОБА_1 обрано неналежний і неефективний спосіб захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови в позові.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Суд першої інстанції не врахував указаних норм закону та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_1 .

В позові ОСОБА_1 слід відмовити.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових втрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки в позові ОСОБА_1 відмовлено, то понесені ним витрати на проведення судової психологічної експертизи у розмірі 5 652 грн не можуть бути відшкодовані.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» сторони як особи з інвалідністю другої групи звільнені від сплати судового збору, тому ці судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2021 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Стефанишин С.Л.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27