ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/879/21
номер провадження 2-з/695/15/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Степченко М.Ю., розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Об`єднаного садівничого товариства «Славутич» в особі голови Об`єднаного садівничого товариства «Славутич» Нудьги Сергія Юрійовича про визнання загальних зборів товариства такими, що не відбулись, визнання недійсним та скасування протоколу, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Об`єднаного садівничого товариства «Славутич» в особі голови Об`єднаного садівничого товариства «Славутич» Нудьги С.Ю. про визнання загальних зборів товариства такими, що не відбулись, визнання недійсним та скасування протоколу.

Позовна заява мотивована тим, що 09.07.2020 р. проведено засідання членів правління ОСТ «Славутич», щодо, зокрема, проведення чергових зборів товариства. По даному питанню правлінням товариства більшістю голосів вирішено, що проведення загальних зборів товариства 18.07.2020 р. є неможливим у зв`язку з епідемічною ситуацією, при цьому вирішено провести загальні збори після послаблення або закінчення карантину, у найближчий час. Натомість, ініціативною групою 18.07.2020 р. проведено несанкціоновані збори з членами товариства та підставним дорученням. На цих зборах обрано нового незаконного голову правління ОСТ «Славутич», а також повністю змінено склад працівників правління ОСТ «Славутич», вказані зміни внесені до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вважаючи, що проведення загальних зборів 18.07.2020 р. є неправомірним, а протокол таких зборів недійсним, позивач просить позов задовольнити повністю.

Дослідивши матеріали заяви, суд доходить до висновку про відмову у відкритті провадження за заявою з огляду на наступне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 по справі № 201/9139/18.

За ч. 1 ст. 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до ч. 6 статті 30 ГПК України спори, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також спори, що виникають з правочинів щодо корпоративних прав (крім акцій) в юридичній особі, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи.

Як встановлено в ч.ч. 1, 3 статті 167 ГК України, корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав . З огляду на наведені приписи норм Господарського кодексу України корпоративні права характеризуються такими ознаками: 1) особа має частку у статутному капіталі господарської організації; 2) особа має права на участь в управлінні господарською організацією, 3) має право на отримання певної частини прибутку (дивідендів) господарської організації.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув.

Відповідно до ст. 55 ГК господарські організації є юридичними особами, створеними відповідно до ЦК, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (ст. 94 ГК).

Зазначені норми кореспондуються із нормами ст. 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

За змістом ст. 2, 6, 9 Закону України «Про кооперацію» кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом.

Згідно з положеннями ст. 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув, а тому такий спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 по справі № 390/1229/18, а також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 по справі № 509/577/18.

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_1 , як член садівничого товариства, оскаржує правомірність проведення загальних зборів товариства та дійсність протоколу таких зборів, то вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження по вказаній справі слід відмовити, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо заяви про забезпечення позову, суд зазначає, що вказана заява не підлягає розгляду даним судом, з огляду на те, що спір належить розглядати в порядку господарського судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. 186 ЦПК, суддя -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднаного садівничого товариства «Славутич» в особі голови Об`єднаного садівничого товариства «Славутич» Нудьги Сергія Юрійовича про визнання загальних зборів товариства такими, що не відбулись, визнання недійсним та скасування протоколу відмовити.

Роз`яснити позивачу, що вказаний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя М.Ю. Степченко