13 квітня 2021 року Першотравневий районний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Молонової Ю.В.,
при секретарі Орчелота І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Мангуш в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
17.02.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в приватному будинку, який належіть йому на праві приватної власності, відповідно свідоцтва особистої власності. У 1997 році він прописав сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2014 році син виїхав жити до АР Крим і по теперішній час не проживає спільно з ним, його особистих речей в житловому приміщенні немає, що підтверджується актом обстеження житлового приміщення складеного депутатом Ялтинської селищної ради від 21.10.2019 року. Участі в оплаті комунальних послуг та в ведені господарства він не приймає, що підтверджується, актами від 21.10.2019 року та від 17.02.2021 року. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Ухвалою від 25.02.2021 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позов підтримує, просить задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, а саме судовими повістками, які були повернуті на адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Відзив на позовну заяву відповідач не надав.
Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних обставин.
Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Приписами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР передбачено право власника житлового будинку, квартири використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 156 Житлового кодексу Української РСР та частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, що проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом.
Згідно із частиною другою статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва № НОМЕР_1 від 16.02.1981 про право особистої власності на будівлю, ОСОБА_1 належить домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві особистої власності (а.с. 6).
Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 27.01.2005, ОСОБА_1 є пенсіонером за віком (а.с.5).
Згідно адресної картки від 22.06.2017, у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , 1944 року народження, та ОСОБА_2 , 1975 року народження (а.с. 7,8).
Як вбачається з довідки УСЗН Мангушської РДА від 22.10.2019 за № 2436, ОСОБА_1 не перебуває на обліку в управлінні та ніяких видів допомоги не отримує (а.с. 12).
Як вбачається з довідки УСЗН Мангушської районної державної адміністрації від 22.10.2019 за № 444, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків з 03.02.2006, як дитина війни, ветеран праці, пенсіонер за віком та користується пільгами на житлово-комунальні послуги як дитина війни (а.с. 13).
Згідно довідок про доходи Мангушського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України від 22.10.2019 за № 443 та 444, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком (а.с. 14,15).
Як вбачається з виданого Мангушським об`єднаним Управлінням Пенсійного фонду України реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 29.10.2019 № 761, ОСОБА_1 є застрахованою особою та має облікову картку № НОМЕР_3 (а.с. 16-17).
Факт непроживання відповідача в будинку АДРЕСА_1 з 2014 року і по теперішній час підтверджується актом обстеження фактичного проживання гр. ОСОБА_2 , складеного депутатом Ялтинської селищної ради від 21.10.2019 (а.с. 10).
Крім того, факт непроживання відповідача в будинку АДРЕСА_1 з 2014 року і по теперішній час підтверджується актом фактичного місця проживання (не проживання) гр. ОСОБА_2 , складеного депутатом Мангушської селищної ради (округ №3) від 17.02.2021 (а.с. 11).
З даних актів вбачається, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою, проте з 2014 року і по теперішній час там не проживає.
За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Приймаючи до уваги те, що відповідач у спірному будинку не проживає, домовленості між сторонами про збереження права користування житлом у разі довготривалої відсутності не було, доказів на спростування доводів позовної заяви відповідачем не надано, підстав для збереження жилого приміщення за відповідачем судом не встановлено, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.
Визнати громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Ю.В. Молонова