КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року місто Київ.

Справа 759/14201/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11523/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Желепи О.В.,

Суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року (ухвалене в складі судді Петренко Н.О., інформація щодо дати складання повного тексту рішення відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариство з додатковою відповідальністю «Страховое общество «Доминанта», ФОП ОСОБА_3 , Моторно транспортного страхового бюро України про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь шкоду заподіяну внаслідок ДТП, яке мало місце 28.12.2017р. у розмірі 14 720,00 грн., судовий збір у розмірі 704,80 грн., правову допомогу 700,00 грн.

В обгрунтування посилалася на те, що 28.12.2017 року близько 21.00 год. в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Форд Фієста» д/н НОМЕР_1 , який належить на праві власності позивачу та автомобіля «Мерседес спрінтер», д/н НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 . Враховуючи, що водій ОСОБА_1 свою провину у ДТП визнав, оформлення ДТП відбулося шляхом заповнення сторонами бланків повідомлення про ДТП. Після ДТП позивач звернулася до товариства СТ Домінанта де написала повідомлення потерпілої особи і її представник здійснив огляд автмобіля в умовах СТО, але до теперішнього часу висновку про вартість пошкоджень та суми яка підлягає до виплати не отримала, а телефони компанії не відповідають. В лютому 2018р. позивач звернулася до СТО «Афтограф» де їй було здійснено ремонт пошкоджень автомобіля. За виконаний ремонт вона сплатила 14 720,00 грн. Таким чином, на відшкодування шкоди заподіяної гр. ОСОБА_1 внаслідок ДТП, витратила 14 720,00 грн. Тобто шкода заподіяна у зв`язку з незаконними діями відповідача, який не дотримувався вимог ПДР.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києві від 13.03.2019р. стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 14 720,00 грн., витрати на правову допомогу 700,00 грн. та судовий збір в розмірі 704,80 грн., а всього 16 124,80 грн./а.с.50-52/.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2019 року заочне рішення скасовано.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 березня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер невідомий, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 майнову шкоду в розмірі 14 720,00 грн., витрати на правову допомогу 700,00 грн. та судовий збір в розмірі 704,80 грн., а всього 16 124,80 грн. (шістнадцять тисяч сто двадцять чотири грн. 80 коп.)

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 відповідно до відмітки на поштовому конверті 30.06.2021 року подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, та постановах Верховного Суду від 15.08.2018 р. у справі № 209/3145/15-ц, від 21.11.2018 р. у справі № 757/646/16-ц, від 20.03.2019 р. у справі № 695/882/15-ц, від 03.06.2020 р. у справі № 494/1192/16-ц. Однак районний суд, ухвалюючи рішення всупереч вимогам ч. 4 ст. 263 ЦПК України не врахував вищезазначені правові висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у вказаних постановах Верховного Суду, що призвело до ухвалення незаконного та необгрунтованого рішення у справі.

Сторонами по справі відзиву подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення районного суду не відповідає.

Як вбачається з аметеріалів справи, 28.12.2017 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Форд Фієста, д.н.з. НОМЕР_1 , власник ОСОБА_2 та автомобіля Мерседес спрінтер, д..н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 . В своїх поясненнях водій ОСОБА_1 вину визнав/а.с.10/. Автомобіль, яким керував ОСОБА_1 належить ФОП ОСОБА_4 . ПРоте суду не було надано належних доказів перебування винного водія в трудових відносинах з ОСОБА_4 .

Також судом встановлено, що цивільна відповідальність водія, який керує автомобілем Мерседес спрінтер, д..н.з. НОМЕР_2 застрахована в ТдВ "СТ "Домінанта"

29.12.2017р. позивач звернулась до ТдВ «СТ «Домінінта» з повідомленням потерпілої особи про ДТП/а.с.11/.

17.01.2018р. ОСОБА_2 звернулась до ТДВ «СТ «Домінанта» із заявою про виплату страхового відшкодування/а.с.12/.

Відповіді на вказану заяву, а також відповідної страхової виплати позивач так і не отримала.

Відповідно до замовлення на обслуговування автомобіля «Форд Фієста» , д/н НОМЕР_1 - № 39 від 02.02.2018р замовник ОСОБА_2 сплатила вартість ремонту даного автомобіля в сумі 14 720,00 грн/а.с.14/. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1 ч.2 згаданої статті встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 березня 2020 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер невідомий, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 майнову шкоду в розмірі 14 720,00 грн., витрати на правову допомогу 700,00 грн. та судовий збір в розмірі 704,80 грн., а всього 16 124,80 грн. (шістнадцять тисяч сто двадцять чотири грн. 80 коп.)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ДТП, в результаті якої було ушкоджено належний позивачу автомобіль, сталась з вини водія ОСОБА_1 , який на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 .

Так, як суду не було надано доказів перебування винного водія в трудових відносинах з іншою особою, суд дійшов висновку, що саме винний водій має нести відповідальність за завдану шкоду.

Також суд мотивував рішення тим, що право вибору відповідача, який має відповідати за шкоду належить позивачу, а тому суд не стягнув збитки з страхової компанії в якій була застрахована цивільна відповідальність.

Такий висновок суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права та не відповідає встановленим по справі обставинам.

Відповідно до чч.1 та 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В ч. 1 статті 1166 ЦК України закріплено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання трудових обов`язків.

Матеріали справи не містять достатньо доказів, що водій ОСОБА_1 завдав позивачу шкоди під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

В ч. 3 статті 988 ЦК України передбачено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної чи юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу за шкоду, заподіяну третіх осіб під час нксплуатації наземного транспортного засобу Мерседес спрінтер, д.н.з. НОМЕР_2 станом на момент ДТП булла застрахована ТДВ «СТ «Домінанта» поліс № АМ1565225, про зазначено в повідомленні про ДТП (а.с.10)

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 Закону № 1961-ІV зазначається, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страхове відшкодування за страховим полісом відшкодовується потерпілій третій особі в разі настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу.

В п. 1.6. та 1.7.ч. 1 ст. 1 вказаного Закону дано визначення власників транспортних засобів, якими є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах; а забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

В ст. 28 Закону № 1961-ІV закріплено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України ( ст. 29 Закону №1961-ІV ).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу за шкоду, заподіяну майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу - Мерседес спрінтер, д. н. з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , станом на момент ДТП була застрахована в ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта» (м. Київ, провул. Індустріальний, 23, оф. 302), поліс № АМ1565225, про що зазначено в Повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду (а. с. 10).

29.12.2017 р. ОСОБА_2 звернулася до ТзДВ «СТ «Домінанта» з повідомленням потерпілої особи про ДТП (а. с. 11).

17.01.2018р. ОСОБА_2 звернулась до ТзДВ «СТ «Домінанта» з заявою- про виплату страхового відшкодування (а. с. 12).

Станом на даний час СТ "Домінанта" не виконала свого обов`язку по виплаті страхового відшкодування.

Розмір завданої позивачу шкоди підтверджено заказом замовлення ремонту автомобіля і становить 14 720 грн. що не перевищує ліміт відповідальності за страховим полісом.

Ні страхова компанія ні МТСБУ, залучені до справи не висловили жодних заперечень, щодо розміру шкоди, заявленого позивачем.

За обставинами даної справи встановлено, що у страховика виник обов`язок по відшкодуванню шкоди, і розмір заподіяної шкоди не перевищує ліміт відповідальності, а тому суд безпідставно притягнув до відповідальності винного водія, а не страхову компанію в якій застрахована цивільна відповідальність.

Та обставина, що страхова компанія перебуває у стані припинення не звільняє її від відповідальності.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що шкоду, обов`язок відшкодовувати яку покладено на страхову компанію, яка ліквідована за законом покладено на МТСБУ.

Проте на даний час стягнення такої з МТСБУ є передчасним, оскільки позивач в даній справі не зверталась до МТСБУ з відповідною заявою та не надавала рішення суду, яким би шкоду було стягнуто зі страхової, яка перебуває в стані ліквідації чи банкрутства. Відсутні також докази, що СК "Домінанта" ліквідована чи визнана банкрутом.

Після набрання законної сили рішенням в даній справі, потерпіла матиме право написати відповідну заяву до МТСБУ до якої долучити рішення та інші документи, які вимагає закон і лише в разі неправомірної відмови, після ліквідації страховика, матиме право просити стягнути шкоду з МТСБУ з інших підстав .

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про незаконність та необґрунтованість рішення суду, унаслідок чого воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про стягненням з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» майнової шкоди та судових витрат, відповідно до ст.ст. 137,141 ЦПК України. Вказані витрати є обгрунтованими та доведеними . Витрати на правову допомогу склали 700 грн., витрати на судовий збір 704 грн. 80 коп.

В зв`язку з тим, що ціна позову в справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» ( , за адресою: 03056, м. Київ, пров. Індустріальний, 23, оф. 302) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 майнову шкоду в розмірі 14 720,00 грн, витрати на правову допомогу 700,00 грн. та судовий збір в розмірі 704,80 грн., а всього 16 124,80 грн. (шістнадцять тисяч сто двадцять чотири грн. 80 к.)

В задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» ( , за адресою: 03056, м. Київ, пров. Індустріальний, 23, оф. 302) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1362 ( одна тисяча триста шістдесят дві ) гривні 00 к.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2021 року.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик