Справа № 431/3598/20
Провадження № 22-ц/810/197/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Стахової Н.В. .

суддів Кострицького В.В., Лозко Ю.П.

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 14 січня 2021 року, ухваленого у складі судді Пелиха О.О. в залі судових засідань Старобільського районного суду Луганської області

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року позивач акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість у розмірі 136992, 36 грн. за кредитним договором № б/н від 19.08.2009, яка складається з 14 753, 63 грн. заборгованість за кредитом, 122 238, 73 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 30.09.2009 по 31.12.2018 та судові втрати у розмірі 2 102 грн.

В обґрунтування позову Банк посилається на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг 19.08.2009 підписала заяву б/н. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, а тому відповідно був укладений Договір про надання банківських послуг, який є змішаним договором і містить умови договору банківського рахунку та кредитного договору. 30.09.2009 відповідачем була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Банком було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом. У подальшому кредитний ліміт збільшився до 15000 грн. Вважав, що Банк свої зобов`язання виконав надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та у межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач в свою чергу зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору щомісячними платіжками у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. ОСОБА_1 своє зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 30.06.2020 має заборгованість у сумі 136992, 36 грн., продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і заборгованість за договором не погашає. У зв`язку з чим просив суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором у зазначеній сумі.

15.12.2020 Банком було надано заяву про зменшення розміру позовних вимог, якою Банк просив стягнути заборгованість за Договором №б/н від 19.08.2009 в розмірі 49762, 83 грн. (з яких 14753, 63 грн. заборгованість за тілом кредиту; в т. ч. 14753, 63 грн за простроченим тілом кредиту; 35009, 20 грн. заборгованість за простроченими відсотками), та судові витрати.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 14 січня 2021 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором б/н від 19.08.2009 у сумі 14753 грн. 63 коп., судовий збір у сумі 2102 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою на нього, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до необґрунтованого і незаконного рішення, просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення процентів задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що відповідачем 19.08.2009 було підписано Анкету -заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, відповідач висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Отже відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються в певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певну чином згоду на них. Відповідач користувався коштами, погашав заборгованість, отже приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, погоджувався із розміром боргу, в тому числі із нарахованими відсотками та неустойкою. Договір в установленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнався недійсним, що свідчить про згоду з його умовами. Разом із Анкетою -заявою 30.09.2009 відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій було зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом - 2,5% на місяць, (нараховується на залишок не простроченої заборгованості з розрахунку 360 днів в році), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, штраф за порушення строків платежів за будь якими з грошових зобов`язань - 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій, а також порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості. Тобто між сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового» була підписана відповідачем.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 49762 грн. 83 коп., тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 х100=210200), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Апеляційний суд, розглядаючи справу відповідно до вимог 367 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне перевірити правильність рішення не в повному обсязі, а тільки в оскарженій АТ КБ «ПриватБанк» частині.

Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчить також роз`яснення пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, перевіряючи правильність рішення суду в оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, Луганський апеляційний суд не переглядає рішення суду першої інстанції в неоскаржуваній частині щодо задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву -анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язанння виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Судовим розглядом встановлено, що 19.08.2009 ОСОБА_1 підписала заяву б/н з метою отримання банківських послуг, згідно з умовами якої останній надано у користування кредитну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно наданого Банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором б/н від 19.08.2009 становить: 49762, 83 грн. (з яких 14753, 63 грн. заборгованість за тілом кредиту; в т. ч. 14753, 63 грн. простроченим тілом кредиту; 35009, 20 грн. заборгованість за простроченими відсотками).

За кредитним договором ОСОБА_1 було видано кредитну картку № НОМЕР_1 строком дії до 08/15.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, щомісячна базова процентна ставка складає 2,5%.

Таким чином, сторони узгодили умови договору щодо розміру процентів за користування кредитними коштами.

Із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався грошовими коштами позивача.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У пункті 54 зазначеної постанови зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1060 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Із наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по відсоткам за користування кредитом розрахована станом на 24.11.2020 року в сумі 35009,20 грн. (за період з 01.10.2020 року по 24.11.2020 року).

Як зазначалося вище, строк дії картки № НОМЕР_1 , встановлений до 08/15.

З урахуванням викладеного колегія вважає, що сторони погодили строк кредитування до 31.08.2015.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 31.08.2015 позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами.

Колегія суддів вважає, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося з 01.09.2015, то вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за користуванням кредитом за період 01.10.2020 по 24.11.2020 в сумі 35009,20 грн не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1ст.374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення Старобільського районного суду Луганської області від 14.01.2021 в частині відмови у стягненні відсотків слід скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків відмовити з вищенаведених підстав.

Керуючись ст. ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 14 січня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків в сумі 35009,20 грн. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків в сумі 35009,20 грн відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: