ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/223/21 Справа № 199/9929/19 Головуючий у першій інстанції: Богун О. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», треті особи: Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Комунальне підприємство "Жилсервіс-5" Дніпровської міської ради, про захист прав споживача, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 та є побутовим споживачем природного газу. ЇЇ квартира не обладнана АТ «Дніпрогаз» індивідуальним лічильником газу в установленому законодавством порядку та строки до 01.01.2018 року, для квартир обладнаних лише газовою плитою. Крім позивача, в квартирі більше ні хто не зареєстрований, тому нарахування за послуги газопостачання провадяться на одну особу. Оскільки, позивачка є пенсіонеркою та отримує пенсію, що є нижчою за прожитковий мінімум, вони вимушена звертатися до органу соціального захисту за призначенням житлової субсидії на отримання житлово-комунальних послуг. До 01 квітня 2017 року газопостачальне підприємство ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» здійснило їй нарахування за споживання природного газу у відповідності до затверджених Постановами КМУ норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, а саме: ПКМУ №619 від 08.06.1996 та ПКМУ №203 від 23.03.2016. В квітні 2017 року АТ «Дніпрогаз», порушуючи законодавство України в сфері надання житлово-комунальних послуг без узгодження процедури з мешканцями будинку та його балансоутримувачем, Комунальним підприємтсовм «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради, встановило на будинку загальнобудинковий лічильник та почало нараховувати спожитий об`єм газу виходячи з показників загальнобудинкового лічильнику, відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових) затверджених постановою КМУ від 16 травня 2002 року №620. Після встановлення газорозподільним підприємством АТ «Дніпрогаз» загальнобудинкового лічильника визначає об`єм та обсяг начебто спожитого позивачем природного газу в п`ять різів більше, а саме: від 10 до 20 куб.м на одну особу. Крім того, позивач зазначає, що загальнобудинковий лічильник, після його первинного встановлення 01 квітня 2017 року та до теперішнього часу неодноразово виходив із ладу, знімався та встановлювався АТ «Дніпрогаз» із порушенням вимог діючого законодавства. Вперше загальнобудинковий лічильник вийшов із ладу в серпні 2017 року, через чотири місяці після його встановлення, однак знятий він був Оператором ГРМ на перевірку та ремонт лише 06.11.2017 та встановлений знову 25.01.2018. Оператор ГРМ вважає, що вдруге та знову в односторонньому порядку загальнобудинковий лічильник був введений в експлуатацію з 01.02.2018. В штатному режимі лічильник пропрацював два місяці. В квітні 2018 року було виявлено, що обсяг спожитого газу значно перевищує контрольну групу споживання. 04.05.2018 року, вдруге загальнобудинковий лічильник було знято на перевірку та ремонт, та встановлено його було 20.06.2018. З 01.07.2018 року загальнобудинковий лічильник втретє, оператором ГРМ, та знову ж таки в односторонньому порядку введено в експлуатацію. В березні 2019 року, виявлено позаштатний режим роботи вузла обліку природного газу, що вплинуло на результати вимірювання, у зв`язку з чим лічильник 09.04.2019 було знято для проведення ремонту та направлено до заводу виробника. Нарахування обсягів спожитого природного газу з березня 2019 по листопад 2019 визначалось АТ «Дніпрогаз» згідно із середнім обсягом споживання газу за грудень 2018 року, січень та лютий 2019 рку на рівні 17-20 куб.м на особу. Саме таку кількість, начебто спожитого газу безпідставно позначена в рахунках позивача. Таким чином, позивач, вважає, що своїми діями відповідачі порушують її права, як споживача комунальних послуг з газопостачання та повинні здійснити перерахунок фактичного об`єму спожитого газу та послуг газопостачання, згідно з нормами споживання природного газу, визначеними додатком до Постанови КМУ від 27 лютого 2019 року за №143 «Про норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу» з моменту встановлення загальнобудинкового лічильника, тобто з 01 квітня 2017 року. Зазначає, що згоди на встановлення загальнобудинкового лічильника вона, співвласники не надавали, її звернення з приводу встановлення у квартирі індивідуального лічильника відповідачем не задоволені. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просила визнати протиправними дії АТ «Дніпрогаз» в частині визначення об`єму та обсягу спожитого газу по особовому рахунку № НОМЕР_1 споживача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи із показників загальнобудинкового вузла обліку газу та ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» в частині нарахування плати за спожитий газ по цьому ж особовому рахунку, виходячи із показників загальнобудинкового вузла обліку газу; зобов`язати відповідачів припинити такі дії та здійснити перерахунок по особовому рахунку позивача № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 з 01 квітня 2017 року, згідно Норм споживання природного газу населенням в разу відсутності газових лічильників, затверджених Постановами Кабінету Міністрів України №619 від 08 червня 1996 року (в редакції ПКМУ №237 від 29.04.2015) та №143 від 27 лютого 2019 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія приходить до висновку про наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухвалення нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №189345925 від 19.11.2019 (а.с.6) та копії паспорту позивача серії НОМЕР_2 (а.с.4), ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та проживає у вказаному житловому приміщенні.

На ім`я позивача, як споживача газу, відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.28).

Позивач фактично проживає у багатоквартирному будинку. В квартирі позивача індивідуальний лічильник газу не встановлений, а квартири за адресою АДРЕСА_2 забезпечені газопостачанням з режимом використання газу для приготування їжі.

Згідно акту від 17.03.2017 складеного працівниками АТ Дніпрогаз, за адресою вул. Маршала Малиновського, буд.№16 встановлено загальнобудинковий газовий лічильник G-40 №20392 (а.с.51).

З моменту введення в експлуатацію лічильника споживачам будинку АДРЕСА_2 , а саме з квітня 2017 року нарахування обсягів спожитого природного газу здійснюється згідно показників загальнобудинкового лічильника газу.

Також, із квітня 2017 року ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» здійснює нарахування оплати за спожитий газ за показаннями загальнобудинкового лічильника газу, який було встановлено у будинку АДРЕСА_2 .

Відповідачем не спростовані доводи позивача, що згоди на встановлення загальнобудинкового лічильника вона, співвласники не надавали, її звернення з приводу встановлення у квартирі індивідуального лічильника відповідачем, станом на час звернення до суду та станом на час розгляду справи, не задоволені.

Крім того, позивач зазначає, що загальнобудинковий лічильник періодично виходить з ладу; вперше він був демонтований у 2017 році та повторно встановлений у січні 2017 року; вдруге - у травні 2018 року і встановлений у червні 2018 року; втретє - демонтований у квітні 2019 року. Згідно акту від 16.09.2019 складеного працівниками АТ Дніпрогаз, за адресою вул.Маршала Малиновського, буд.№16 втретє здійснено встановлення газового лічильника G-40 №21510 (а.с.52).

04 липня 2019 року за вих.№07 мешканцями будинку малосімейного типу буд. АДРЕСА_2 на адреси АТ Дніпрогаз та ТОВ Дніпропетровськгаз збут направлено претензію щодо здійснення перерахунку фактичного об`єму спожитого газу та послуг газопостачання згідно з нормами споживання природного газу (а.с.31-33).

13 серпня 2019 року мешканцями будинку АДРЕСА_2 направлено заяву №1012 до КП Житлове господарство Самарського району про надання інформації щодо укладення договору між КП Житлове господарство Самарського району та ПАТ Дніпрогаз (а.с.29).

Згідно відповіді КП Житлове господарство Самарського району №1012 від 20.08.2019, договір між КП Житлове господарство Самарського району та ПАТ Дніпрогаз щодо зняття показань будинкового вузла обліку та квартирних лічильників газу не укладався (а.с.30).

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу»(далі - Закон №3533-VI) фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р "Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу", газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту "а" пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.)

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17) зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. У зв`язку з тим, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. А тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за постачання централізованого опалення споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18) зроблено висновок, що «зі змісту статті 6 Закону № 3533-VI вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу. Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 524/7637/16-ц (провадження № 14-470цс19) вказано, що «відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Питання щодо визнання права на забезпечення та встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18). За результатом розгляду вказаної справи було прийнято постанову від 07 листопада 2018 року та викладено такі правові висновки. Зі змісту статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-VI вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу. Стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року в справі № 628/3489/18 (провадження № 61-16876св19) зроблено висновок, що «за змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження з позивачем та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу порушують права позивача, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу окремо кожним споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачем».

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивач є споживачем природного газу, а відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» - оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням в необхідних об`ємах (обсягах); відповідачем не представлено доказів на спростування доводів позивача щодо ненадання згоди співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 на встановлення загальнобудинкового лічильника газу, клопотань про витребування судом відповідних доказів відповідачем не заявлено; враховуючи, що облік газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Законом України Про забезпечення комерційного обліку природного газу, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, визнання протиправними дій Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» щодо визначення об`єму та обсягу спожитого газу по особовому рахунку № НОМЕР_1 з квітня 2017 року по квартирі АДРЕСА_1 за показниками загальнобудинкового газового лічильника; визнання протиправними дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» щодо нарахування ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 з квітня 2017 року плати за спожитий газ у квартирі АДРЕСА_1 за показниками загальнобудинкового газового лічильника; зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» здійснити перерахунок об`єму та обсягу газу, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» здійснити перерахунок плати за газ ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01 квітня 2017 року, виходячи із діючих протягом вказаного періоду норм споживання газу для громадян в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники.

Висновки апеляційного суду ґрунтуються на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року справа № 214/2435/17 пров. № 14-347цс18.

При цьому, суд враховує, що дані щодо обсягів споживання природного газу побутовими споживачами ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» отримує від АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз».

Підстави для задоволення позовних вимог в іншій частині відсутні.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За положеннями ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що апеляційну скаргу та позовні вимоги задоволено частково; враховуючи, що позовна заява містить вимогу немайнового характеру; з урахуванням розміру ставок судового збору, що діяли на час подачі позову (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 768,40 грн за вимогу немайнового характеру), заподання даного позову позивачу необхідно було сплатити 768,40 грн., а за подання апеляційної скарги 1152,60 грн (768,40 х 150%). Однак, позивач на підставі ч.3 ст.22 Закону України Про захист прав споживачів звільнений від сплати судового збору. Таким чином, з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в дохід держави судовий збір в сумі по 960,50 грн., з кожного.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» щодо визначення об`єму та обсягу спожитого газу по особовому рахунку № НОМЕР_1 з квітня 2017 року по квартирі АДРЕСА_1 за показниками загальнобудинкового газового лічильника.

Визнати протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» щодо нарахування ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 з квітня 2017 року плати за спожитий газ у квартирі АДРЕСА_1 за показниками загальнобудинкового газового лічильника.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» здійснити перерахунок об`єму та обсягу газу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» здійснити перерахунок плати за газ ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 у квартирі АДРЕСА_1 за період з 01 квітня 2017 року, виходячи із діючих протягом вказаного періоду норм споживання газу для громадян в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в іншій частині відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (), Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» () в дохід держави судовий збір в сумі по 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп., з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова