Справа № 202/8004/19
Провадження № 2/202/138/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 серпня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

головуючої судді: Бєсєди Г.В.

за участю секретаря: Голобородько О.М.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації вартості майна, належного на праві спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 про стягнення компенсації вартості майна, належного на праві спільної сумісної власності.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, що з 06.06.2009 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням суду від 23.06.2016 року розірвано. В період шлюбу ними було придбано автомобіль марки HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зазначеним автомобілем весь час користується та продовжує користуватися відповідач, а тому просить суд стягнути компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля.

Відповідач ОСОБА_4 надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що заперечує щодо позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Звернулась із заявою про застосування строків позовної давності, оскільки шлюб між ними розірвано 23.06.2016 року, а з позовом позивач звернувся до суду у грудні 2019 року. Наголошувала, що позивач не надав доказів того, що спірний автомобіль було придбано за спільні кошти, а тому зазначений автомобіль не є об`єктом спільної сумісної власності. Звертала увагу суду, що вартість автомобіля складає не більше 40 000 грн.

ОСОБА_1 та його представник з`являлися в судові засідання, позов підтримали та просили задовольнити. Представник ОСОБА_1 звертав увагу суду, що позивач зверталися до суду із позовом щодо визнання права власності на 1/2 частину автомобіля марки HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за ОСОБА_1 та на 1/2 частину автомобіля марки HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за ОСОБА_4 та про установлення режиму спільного користування зазначеним автомобілем, що свідчить про переривання строків позовної давності.

Представник ОСОБА_4 з`являвся в судові засідання, позов не визнав, зазначив, що сума визначена позивачем не відповідає дійсній вартості автомобіля. Просив суд застосувати строки позовної давності.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2020 року по справі призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2021 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2021 року клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів для проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації вартості майна, належного на праві спільної сумісної власності задоволено. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2021 року провадження у справі поновлено.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. за № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

За таких обставин, для поділу спільного майна необхідно встановити його обсяг станом на дату розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що за час перебування позивача та відповідача у шлюбі, за відповідачем ОСОБА_4 04.10.2011 року зареєстровано право власності на автомобіль HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й в частині третій статті 368 ЦК України.

Згідно статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналогічне положення закріплене в частині другій статті 372 ЦК України.

Набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто, ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

У разі придбання майна у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Отже, визнаючи право особистої приватної власності одного з подружжя на майно, суд повинен установити той факт, що джерелом його набуття були особисті кошти цієї особи. Такі обставини підлягають доведенню.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_4 не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль було придбано на її особисті кошти, а тому доводи відповідача є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Так, право власності на вказане майно набуте сторонами під час шлюбу та є їх спільною сумісною власністю.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, в свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні.

У постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 664/340/16-ц (провадження № 61-20084св18) Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Відповідно до висновку експертизи № 117-21 від 10.04.2021 року середня ринкова вартість автомобіля HYUNDAI ACCENT, тип кузова - седан, кузов НОМЕР_2 , 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 234 400 грн.

Таким чином, 1/2 частка позивача у спільному майні подружжя складає 117 200 грн., а доводи відповідача стосовно того, що вартості автомобіля становить 40 000 грн. не заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо спливу строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

З урахуванням викладеного, оскільки у 2016 році ОСОБА_1 вже звертався до суду за захистом своїх порушених прав шляхом визнання права власності на 1/2 частину автомобіля HYUNDAI ACCENT, тип кузова - седан, кузов НОМЕР_2 , 2011 р.в, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , і йому було відмовлено, з підстав того, що ним не було заявлено вимоги про витребування у останнього набувача спірного транспортного засобу, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 не було пропущено строк позовної давності, оскільки такий строк було перервано шляхом подання позову у 2016 році, а рішення суду у цій справі набрало законної сили лише у 08.06.2017 році.

Визначаючи спосіб розподілу автомобіля шляхом виділення його у власність відповідачу зі стягненням грошової компенсації у розмірі 1/2 його ринкової вартості на користь позивача, суд враховує неподільність автомобіля як речі, неможливість його спільного використання, експлуатації, обслуговування.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та вважає, що вони підлягають задоволенню, а саме з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація за 1/2 частину автомобіля HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у сумі 117 200 грн.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Закону, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору встановлена у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір судового збору за подання цієї позовної заяви, враховуючи встановлену висновком експерта № 117-21 від 10.04.2021 року середню ринкову вартість спірного автомобіля (234 400 грн.), становить 2 344 грн.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 768, 40 грн. та відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави недоплачений судовий збір у сумі 1 575, 60 грн.

Керуючись ст. ст. 76-81, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації вартості майна, належного на праві спільної сумісної власності задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) компенсацію за 1/2 частину автомобіля HYUNDAI ACCENT, тип кузова - седан, кузов НОМЕР_2 , 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у сумі 117 200 (сто сімнадцять тисяч двісті) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір у сумі 1 575 (одна тисяча п`ятсот сімдесят п`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 25.08.2021 року.

Суддя: Г.В. Бєсєда