Справа № 686/8698/21
Провадження № 2-о/686/171/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2021 м. Хмельницький

Хмельницькийміськрайонний суд

в складі: головуючого - суддіСтефанишина С.Л.,

при секретарі судового засіданняКшановськійЄ.З., за участю представників заявника ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницький цивільну справу за заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом та просить визначити обмежувальний припис відносно ОСОБА_4 , яким:

Встановити заборону ОСОБА_4 наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 (шість) місяців.

Заборонити ОСОБА_4 вести телефонні переговори з ОСОБА_3 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 (шість) місяців.

Взяти ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 на профілактичний облік за місцем проживання.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_3 , 1975 р.н. проживає у квартирі АДРЕСА_3 разом із трьома своїми малолітніми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З колишньою дружиною ОСОБА_4 , 1983 р.н., розлучені з жовтня 2016 року. За вісім років спільного сімейного життя, народилися троє дітей, з боку ОСОБА_4 не було жодних скарг щодо його поведінки. Усе змінилось у квітні 2016 р. За період з 15 квітня 2016 р. по 24 травня 2016 р. ОСОБА_4 викликала поліцію вісім разів. Між ними склались неприязні стосунки, почалися скандали, які переросли у серйозні конфлікти. ОСОБА_4 стала агресивною, вчиняла скандали при дітях, ображала заявника нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, погрожувала, що запроторить до тюрми, або до психлікарні, чинила сильний фізичний та психологічний тиск.

За фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 у 2016 році було відкрито два кримінальні провадження, які внесені до ЄРДР за №0003208 від 25.05.2016 р. та №0003579 від 10.06.2016 р. за ст. 125, ч. 1 КК України.

У цей же період на ОСОБА_4 було складно три адміністративні протоколи за ст. 173-2, ч. 1 КУпАП. У жовтні 2016 р. шлюб між сторонами було розірвано.

На сьогодні заявник один утримує, забезпечує та виховує спільних трьох малолітніх дітей. ОСОБА_4 самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей, створила нову сім`ю, народила дитину від свого співмешканця. З 2018 року ОСОБА_4 не проживає за місцем своєї реєстрації.

Однак, достеменно знаючи, що заявник хвора людина, інвалід ІІ групи, ОСОБА_4 по теперішній час (майже 5 років) продовжує систематично, свідомо, умисно і цілеспрямовано цькувати заявника, провокувати на скандали та доводити до нервових зривів, надає про нього неправдиві свідчення органам місцевої влади, поліції, чим завдає шкоди психологічного характеру, що негативно впливає на його психічне здоров`я.

Багаторазові звернення ОСОБА_4 до поліції, які містили наклеп та неправдиву інформацію щодо заявника, і по яких Хмельницьким ВП ГУНП в Хмельницькій області прийнятті законні рішення, спричинили сильний негативний вплив на стан його психологічного здоров`я.

У березні 2020 року ОСОБА_4 черговий раз повідомила поліцію про вчинення з боку заявника кримінальних правопорушень, а саме, що він мав сексуальні домагання до власних дітей. Звернення ОСОБА_4 , які зареєстровані у ЖЕО за номерами № 4575 від 06.03.2020 р., № 4898 від 09.03.2020 р., № 5042 від 11.03.2020 р., № 5193 від 13.03.2020 р. не підтвердились. Однак, свідчення ОСОБА_4 завдали йому сильних психологічних страждань, що призвело до розладів здоров`я. Заявник звернувся за медичною допомогою до КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги», де перебував на тривалому лікуванні з 21 березня по 5 травня 2020 року.

За даним фактом відкрите кримінальне провадження, яке внесено до ЄРДР за №0000528 від 18.08.2020 р.

Дане правопорушення було вчинене ОСОБА_4 менше як через півроку після попереднього, коли 17.09.2019 р. відносно ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Раніше, відносно ОСОБА_4 неодноразово складались адмінпротоколи про вчинення нею адміністративних правопорушень за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, про що свідчить інформація з сайту «Судова влада України».

У 2020 році про неправомірні дії щодо з боку колишньої дружини заявник повідомляв у березні (зареєстровано в ЖЄО № 4582 від 06.03.2020 р.), у червні (№10762 від 03.06.2020 р.), у серпні (№16402 від 07.08.2020 р.) й у грудні (№119/В-808 від 09.12.2020 р.).

У грудні 2020 року заявник звернувся до поліції із заявою щодо вчинення відносно нього домашнього насильства колишньою дружиною ОСОБА_4 7 грудня 2020 року він зі своїми малолітніми дітьми повертаючись зі школи зустрів колишню дружину ОСОБА_4 , яка очікувала їх у під`їзді будинку зі своїм малолітнім сином. ОСОБА_4 була агресивна, чимось незадоволена, вчинила сварку при дітях, почала ображати заявника, звинувачувати, що він не забезпечив дітей житлом, усіляко намагається принизити, чинить негативний психологічний тиск, принижує при дітях, достеменно знаючи що він хвора людина.

08.12.2020 року заявник звернувся до Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області з повідомленням про домашнє насильство, розраховував, що даними правоохоронними органами за його заявою буде проведено відповідне розслідування, в ході якого будуть встановлені всі обставини вищевказаної події та на підставі зібраних доказів, буде прийнято відповідне рішення.

Лише 25 березня 2021 року, після звернення з відповідною заявою, він ознайомився із довідкою Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області.

ОСОБА_4 протягом тривалого часу застосовує до нього психологічне насильство, що проявляється у постійних образах, цькуванні, залякуванні, погрозах, наклепах, подачі про мене неправдивої інформації до органів місцевої влади та поліції. Агресія ОСОБА_4 щоразу посилюється, вона впевнена у своїй безкарності, тому вважає, що існують обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_4 в майбутньому домашнього насильства щодо ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримала, надала пояснення що відповідають змісту позовних вимог, просить задовольнити позов.

Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази вважає, що заяву слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , 1975 р.н. проживає у квартирі АДРЕСА_3 разом із трьома неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З колишньою дружиною ОСОБА_4 , 1983 р.н., розлучені з жовтня 2016 року, що підтверджується даними рішення Хмельницького міськрайонного суду у справі №686/3548/18 року від 08.05.2018 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, що набрало законної сили 08.06.2018 року.

Зазначеним рішенням попереджено ОСОБА_4 про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, що зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 .

Факт обмови колишньою дружиною заявника свідчать дані за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 у 2016 році за яким було відкрито два кримінальні провадження, які внесені до ЄРДР за №0003208 від 25.05.2016 р. та №0003579 від 10.06.2016 р. за ст. 125, ч. 1 КК України, що підтверджується даними Хмельницького відділу поліції.

Даними постанови Хмельницького відділу поліції від 15 січня 2021 року підтверджується, що ОСОБА_3 залучено до кримінального провадження №0000528 від 18.08.2021 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст.126-1 КК України в якості потерпілого.

З даних повідомлень відділу поліції судом вбачається, що за вказаний період на ОСОБА_4 було складно три адміністративні протоколи за ст. 173-2, ч. 1 КУпАП.

У грудні 2020 року заявник звернувся до поліції із заявою щодо вчинення відносно нього домашнього насильства колишньою дружиною ОСОБА_4

08.12.2020 року заявник повторно звернувся до Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області з повідомленням про домашнє насильство.

Закон N 2229-VIII визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини першої статті 1 Закону N 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Частиною другою статті 26 Закону N 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону N 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону N 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що "враховуючи положення Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях".

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, N 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом N 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Тому суд вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувальногоприпису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидіюдомашньомунасильству» на строк від одного до шести місяців.

Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства щодо заявника, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та достатності підстав для видачі обмежувального припису на строк шість місяців .

Відповідно до ч. 3 ст. 650-5ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

На підставі вище викладеного,керуючись ст..ст.350 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису - задовольнити.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_4 , яким:

Встановити заборону ОСОБА_4 наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 (шість) місяців.

Заборонити ОСОБА_4 вести телефонні переговори з ОСОБА_3 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 (шість) місяців.

Взяти ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 на профілактичний облік за місцем проживання.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України).

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Копії рішення суду вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повне рішення суду складено 13.04.2021 року.

Суддя С. Стефанишин