П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2021 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/18985/19

Номер провадження 22-ц/804/1965/21

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцевої С.А., Мальцевої Є.Є.,

секретар - Целовальник К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Башкірової Юлії Гнатівни

на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 травня 2021 року, у складі судді Федоренко Т.І., повний текст рішення складений 24 травня 2021 року,

у справі за позовом Маріупольської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради

до державного реєстратора Військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області Лясевича Руслана Вікторовича, ОСОБА_1

про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасування запису про право власності, закриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, припинення права власності,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

28 грудня 2019 року заступник керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1, звернувся до суду в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради з позовом до державного реєстратора Військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області Лясевича Р.В. та ОСОБА_1 , в якому представником Маріупольської міської ради уточнено 12 березня 2020 року позовні вимоги та просили: закрити розділ у Державному реєстрі прав на об`єкт нерухомого майна №123 та припинити право власності № 26752595, визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Військово - цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області Лясевича Р.В. від 22.06.2018 року №41747910, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, площею 17,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 123, скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 123.

Позов мотивовано тим, що Маріупольською місцевою прокуратурою № 1 на підставі статті 131-1 Конституції України та статей 23, 24 Закону України «Про прокуратуру» під час вивчення матеріалів кримінального провадження № 000019 від 12 лютого 2019 року встановлено порушення інтересів держави в особі Маріупольської міської ради. До Маріупольської місцевої прокуратури № 1 надійшло повідомлення голови Маріупольської міської ради Бойченка В.С. щодо випадків реєстрації права власності на кіоски, нежитлові будівлі, торгівельні павільйони на підставі документів, які викликають сумнів у їх справжності. 22 червня 2018 року державним реєстратором Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Лясевичем Р.В. прийнято рішення № 41747910 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно - магазин А-1 площею 17,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Об`єкту нерухомості присвоєно реєстраційний номер 123. Підставою для державної реєстрації права власності на новостворене майно стала заява ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 червня 2018 року, а також документи, подані останнім для державної реєстрації, а саме: Декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 02 жовтня 2012 року № ДЦ 8, копія рішення колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради від 11 листопада 2012 року № 300/45 «Про надання нової поштової адреси», копія рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 04 вересня 2008 року № 153/7 «Про відведення ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки під будівництво магазина по АДРЕСА_2 », технічний паспорт на громадський будинок нежитлову будівлю, справа № 551-18. Водночас, було отримано інформацію з Архівного відділу Маріупольської міської ради від 11 березня 2019 року, що в документах фонду Жовтневої районної адміністрації немає прийнятого рішення щодо надання поштової адреси за вищевказаною адресою. Відомості щодо прийняття виконавчим комітетом Маріупольської міської ради рішення № 153/7 від 04 вересня 2008 року відсутні. Також додане ОСОБА_1 до заяви про реєстрацію прав власності на нерухоме майно рішення колегії Жовтневої районної адміністрації від 11 листопада 2012 року № 300/45 - не приймалось, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 не виділялась, поштова адреса не надавалась. Заяви від суб`єктів господарювання з питання надання дозволу на розробку технічної документації за вказаною адресою до управління земельних відносин департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради не надходили.

Головними спеціалістами департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради було складено акт виїзного обстеження за адресою: АДРЕСА_1 , в якому заначено, що у зв`язку з відсутністю адреси: АДРЕСА_1 , обстеження було здійснено за адресою: АДРЕСА_1 , при обстеженні виявлена тимчасова споруда площею 27,79 м2, встановлена без правовстановлюючих документів на земельну ділянку. В порушення вимог чинного законодавства державним реєстратором була проведена реєстрація декларації про готовність об`єкта - нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 до експлуатації ДЦ 8 від 02 жовтня 2012 року, інформація про яку відсутня у наведеному реєстрі.

Враховуючи, що в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація про реєстрацію декларації та готовність об`єкта-нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 до експлуатації ДЦ 8 від 02 жовтня 2012 року, тобто відомості, що містяться у цій декларації не відповідають дійсності, а також те, що реєстратором не перевірено достовірність відомостей, вказаних у декларації, дії останнього є протиправними. Таким чином, державним реєстратором при внесенні запису до Державного реєстру речових прав та прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 123, за ОСОБА_1 порушено вимоги п. 2, 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 10-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Крім того, відповідачами по справі порушені і інші вимоги законодавчих актів при проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 не виділялась та не надавалась у користування. Враховуючи, що ОСОБА_1 подано документи для реєстрації права власності на нерухоме майно, під яке не було виділено земельну ділянку, таке майно не могло бути зареєстровано, оскільки вважається самочинним будівництвом. Як встановлено в ході перевірки, додане ОСОБА_1 до заяви про реєстрацію прав власності на нерухоме майно рішення Жовтневої районної адміністрації від 11 листопада 2012 року № 300/45 про присвоєння адреси не приймалось. Враховуючи зазначені вимоги Закону, а також те, що ОСОБА_1 при реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , подано недостовірні документи про присвоєння адреси, наявність права користування земельною ділянкою, а також реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що слід розцінювати як відсутність належних документів, у останнього не виникло право власності на нерухоме майно, а тому рішення державного реєстратора підлягає скасуванню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 травня 2021 року позовні вимоги заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради до державного реєстратора Військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області Лясевича Р.В. та ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно задоволено.

Позовні вимоги Маріупольської міської ради до державного реєстратора Військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області Лясевича Р.В. та ОСОБА_1 про закриття розділу у Державному реєстрі прав на об`єкт нерухомого майна та припинення права власності задоволено.

Закрито розділ у Державному реєстрі прав на об`єкт нерухомого майна № 123 та припинено право власності № 26752595.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області Лячевича Р.В. від 22.06.2018 № 41747910, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, площею 17,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 123.

Скасовано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 123.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3842 грн стягнуто з відповідачів Лясевича Р.В. та ОСОБА_1 у рівних частках по 1921 грн з кожного на розрахунковий рахунок Донецької обласної прокуратури та судові витрати у розмірі 2102,00 грн у рівних частках по 1051 грн з кожного відповідача на користь місцевого бюджету.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що Маріупольська місцева прокуратура № 1 на час звернення із позовом та Маріупольська окружна прокуратура на час ухвалення рішення, звернувшись до суду із позовною заявою, діяла в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради для вжиття заходів на відновлення порушеного встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями громади, та відхилено заперечення відповідача ОСОБА_1 , його представників щодо відсутності підстав у прокурора із зверненням до суду із позовом в інтересах міської ради.

Суд виходив з того, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 не виділялась та не надавалась у користування, додане ОСОБА_1 до заяви про реєстрацію прав власності на нерухоме майно рішення Жовтневої районної адміністрації від 11 листопада 2012 року № 300/45 про присвоєння нової поштової адреси не приймалось.

Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 при реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 подано недостовірні документи про присвоєння адреси, наявність права користування земельною ділянкою, а також реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що слід розцінювати як відсутність належних документів у останнього, тому відсутні підстави для виникнення права власності на нерухоме майно у зв`язку з чим рішення державного реєстратора підлягає скасуванню.

Судом відхилено посилання відповідача на відсутність відомостей з кримінального провадження за обвинуваченням Лясевича Р.В. щодо підроблення підписів або документів та передчасності звернення прокурора до суду, оскільки відповідно до досліджених судом доказів встановлено відсутність передбачених вимогами законодавства документів у відповідача ОСОБА_1 , необхідних для реєстрації права власності на спірний об`єкт.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

22 червня 2021 року відповідач ОСОБА_1 в особі представника Башкірової Ю.Г. подав до суду першої інстанції апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог заступника керівника Маріупольської місцевої (окружної) прокуратури в повному обсязі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 червня 2021 року визначено склад колегії судів: Ткаченко Т.Б. (головуючий суддя), Барков В.М., Зайцева С.А.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 29 червня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 19 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 23 липня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 серпня 2021 року визначено склад колегії судів: Ткаченко Т.Б. (головуючий суддя), Зайцева С.А., Мальцева Є.Є.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника Башкірової Ю.Г. мотивована тим, що судом першої інстанції порушені правила підсудності, оскільки ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, на теперішній час ним підприємницьку діяльність не припинено. Предметом позову є визнання незаконним та скасування рішень про державну реєстрацію прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке відповідач ОСОБА_1 використовує для здійснення господарської діяльності як фізична особа-підприємець.

Судом залишено поза увагою незаконне представництво з боку заступника Маріупольської місцевої (окружної) прокуратури. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 квітня 2019 року у справі № 263/6173/19 аналогічну позовну заяву заступника Маріупольської місцевої прокуратури до тих самих відповідачів повернуто позивачу та роз`яснено право Маріупольської міської ради самостійно звернутися до суду.

Вказує, що прокурором не додано до заяви документів, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб відповідно до вимог ч.1 ст.56 ЦПК України та ст.23 Закону України «Про прокуратуру». Прокурором не надано доказів щодо нездійснення або неналежним чином здійснення Маріупольською міською радою відповідних повноважень, віднесених до її компетенції. Маріупольська міська рада існує як юридична особа, не ліквідована, тому здатна самостійно представляти свої інтереси в суді. Документи, що підтверджують згоду Маріупольської міської ради на здійснення прокурором представництва її інтересів в суді, прокурором до матеріалів позовної заяви не додано.

Зазначає, що позовна заява прокурора не відповідає вимог, встановленим статтею 175 ЦПК України, а саме не містить: ціну позову; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Крім того, позовна заява складена та підписана заступником керівника Маріупольської місцевої прокуратури В.Меюс, у судовому засіданні приймала участь прокурор Гречка О., повноваження якої у справі відсутні.

Судом залишено поза увагою те, що прокурором подано недопустимі докази, оскільки копії матеріалів, доданих до позовної заяви, не завірені, тому у відповідача виникає сумніви щодо достовірності доданих матеріалів. Також в матеріалах справи відсутні відомості про номер кримінального провадження та факту внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які судом прийнято в якості доказів та стали підставою для задоволення позовної заяви.

Вважає, що позивачем не доведено недійсність документів, оскільки відсутні будь-які експертизи, які б встановлювали їх недійсність.

Судом допущено порушення права відповідача ОСОБА_1 на захист, оскільки судом надано представнику відповідача недостатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та належної підготовки для участі у справі.

Відзив на апеляційну скаргу.

Маріупольська міська рада скористалась своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що юридичний статус «фізична особа-підприємець» сам по собі не впливає і ніяким чином не обмежує будь-які правомочності особи (фізичної особи), які випливають з її цивільної право-, та дієздатності. Права та обов`язки фізичної особи, що становлять її правоздатність як людини, набуваються та використовуються нею поза межами здійснення господарської діяльності, в порядку реалізації нею її цивільної дієздатності, передбаченої Цивільним кодексом України, та регулюються ним.

Право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_1 , як за фізичною особою і не залежить від юридичного статусу фізичної особи -підприємця. Спір про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора на підставі якого за ОСОБА_1 (як фізичною особою) зареєстроване право власності, скасування у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 (як фізичної особи) не стосується господарської діяльності відповідача, а тому повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства. Висновок відповідача щодо незаконності представництва з боку Маріупольської міської (окружної) прокуратури є необґрунтованим, оскільки ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 квітня 2019 року по справі № 263/6173/19 аналогічний позов було повернуто позивачу з підстав відсутності обґрунтування здійснення представництва інтересів держави в особі Маріупольської міської ради. Та роз`яснено судом, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позову. Позовною заявою заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 від 27 грудня 2019 року усунуто вищезазначені недоліки та надано відомості про наявність передбачених законом підстав для звернення до суду із позовом. Звертаючись до суду із цим позовом, прокурор на виконання вимог ч. 4, 5 ст. 56 ЦПК України, абз.1 ч.3, абз.1 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» у тексті позовної заяви належним чином обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави, посилаючись на те, що Маріупольська міська рада, будучи власником земельної ділянки, на якій розташовано незаконно зведене нежитлове приміщення, та володіючи інформацією про факти не прийняття Жовтневою районною адміністрацією рішення про надання поштової адреси, відсутності рішення про виділення земельної ділянки для будівництва вказаної нежитлової будівлі, а також про відсутність у реєстрі Державної архітектурно-будівельної інспекції Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом тривалого часу не вживала заходів, спрямованих на захист права комунальної власності на землю, у тому числі у судовому порядку, у зв`язку з чим завдана шкода інтересам держави, що полягає у порушенні порядку реєстрації прав на нерухоме майно, а також порушені права територіальної громади міста на землю. Маріупольська міська рада в порядку ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» не оспорювала підстави для представництва прокурором в суді, навпаки висловила позицію, що вимоги прокурора є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, що свідчить про законність представництва з боку Маріупольської окружної прокуратури.

На виконання ст.ст. 76-80, 95 ЦПК України Маріупольською місцевою прокуратурою № 1, в сей час Маріупольською окружною прокуратурою спрямовано до суду, разом з позовною заявою, належні, допустимі, достовірні, достатні доказі, належним чином завірені копії документів та докази про сплату судового збору. Маріупольською міською радою при зверненні до суду про збільшення розміру позовних вимог також сплачено судовий збір. Позовна заява має вимоги немайнового характеру. Безпідставні і доводи апеляційної скарги щодо ненадання представнику відповідача достатнього строку для ознайомлення із матеріалами справи, оскільки у нього з 16 квітня 2021 року по 14 травня 2021 року було достатньо часу і можливості для ознайомлення із матеріалами справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Маріупольська окружна прокуратура зазначила про те, що наявність у ОСОБА_1 статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту його державної реєстрації як фізичної особи - підприємця він виступає в такій якості у всіх правовідносинах. В даному випадку між сторонами не виникли господарські правовідносини, оскільки ОСОБА_1 для набуття права власності на нерухоме майно надав до заяви про реєстрацію права власності рішення колегії районної адміністрації про присвоєння адреси відповідному об`єкту, яке фактично ніколи не приймалось, а також декларацію про готовність об`єкту до експлуатації, яка не відповідає встановленій формі та дані щодо реєстрації якої відсутні у «Єдиному реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації» та рішення виконавчого комітету про відведення ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки під будівництво магазину, яке не приймалось.

З метою не залишення незахищеними інтересів держави, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який всупереч вимогам закону не здійснює захист.

12 лютого 2019 року до Маріупольської місцевої прокуратури № 1 з прокуратури Донецької області надійшло повідомлення від голови Маріупольської міської ради щодо випадків реєстрації права власності на кіоски, нежитлові будівлі, торгівельні павільйони на підставі документів, які викликають сумнів у їх справжності, де було повідомлено, що Маріупольська міська рада не зверталась з позовами до суду, оскільки вбачає вчинення дій, які містять ознаки кримінального правопорушення. За вказаним фактом внесені відповідні відомості до ЄРДР за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч.2 ст.364, ч.2 ст.366, ч.3 ст. 197-1 КК України за № 0000019. 13 березня 2019 року зазначене кримінальне провадження об`єднано з кримінальним провадженням № 0000143 за ст. 358 ч.1 КК України, за фактом підробки фізичними та юридичними особами декларацій про готовність об`єктів до експлуатації, які стали підставами для незаконної реєстрації права на нерухоме майно, та спрямоване до суду і розгляд справи триває.

З дня державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю Маріупольською міською радою не вжито заходів цивільно-правового характеру спрямованих на захист інтересів держави, що свідчить про бездіяльність останньої. Окрім того, що незаконним встановленням торгівельних кіосків їх власники порушують вимоги земельного законодавства, торгівельна діяльність у таких кіосках також здійснюється із порушенням вимог діючого законодавства, зокрема, не дотримуються вимоги законодавства про працю, податкового законодавства, про захист прав споживачів, правил благоустрою та ведення підприємницької діяльності. Зазначені вище обставини є виключним випадком для представництва місцевою прокуратурою інтересів держави, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», із цією позовною заявою звернувся заступник керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1. Дії прокурора щодо ініціювання судового процесу з відновлення порушеного права територіальної громади м.Маріуполя Донецької області відповідають легітимній меті.

Доводи відповідача щодо порушення процесуального права при складанні позовної заяви, а саме невідповідності положенням ст.175 ЦПК України є необґрунтованими, що підтверджується встановленим судом при відкритті провадження обставинам, зазначив, що підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення, відмови у відкритті провадження відсутні.

Згідно з ст.56 ЦПК України, ст.ст. 5,15, 21, 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор при здійсненні передбаченої Конституцією України функції представництва інтересів держави діє на підставі службового посвідчення.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач ОСОБА_1 використав своє право мати свого представника - адвоката Полякова І.С., Башкірову Ю.Г., У судовому засіданні 16 квітня 2021 року задоволено клопотання останньої про перенесення розгляду справи у зв`язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи. Оскільки у судове засідання 14 травня 2021 року адвокат Башкірова Ю.Г. прибула не підготовленою, судом було надано їй додатковий час для ознайомлення з матеріалами справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 22.06.2018 року державним реєстратором Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Лясевичем Р.В. прийнято рішення №41747910 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно - магазин А-1 площею 17,4 квадратних метра, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 156026752, об`єкту нерухомості, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , присвоєно реєстраційний номер 123.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.06.2018 р., останній звернувся для державної реєстрації права власності на новостворене майно.

До заяви ОСОБА_1 було долучено документи, а саме: декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 02.10.2012 № ДЦ 8, копія рішення колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради від 11.11.2012 № 300/45 «Про надання нової поштової адреси», копія рішення виконавчого комітету ММР від 04.09.2008 року № 153/7 «Про відведення ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки під будівництво магазина по АДРЕСА_2 », технічний паспорт на громадський будинок нежитлову будівлю, справа № 551-18.

Відповідно до інформації директора юридичного департаменту ММР від 21.02.2019 року № 47/7161 за 2012 рік дати засідання колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради від 11.11.2012 не значиться. Рішень про надання поштових адрес об`єктам нерухомого майна не значиться.

Згідно листа управління Державного архітектурно-будівельного контролю від 22.02.2019 року щодо наявності в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання документів інформація щодо декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 02.10.2012 № ДЦ 8 - відсутня в реєстрі.

З повідомлення заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 28.02.2019 року вбачається, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 не виділялась та не надавалась у користування. Питання щодо надання поштової адреси об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 райадміністрацією не розглядалось.

Згідно акту виїзного обстеження від 25.10.2019 року встановлено, що у зв`язку з відсутністю адреси: АДРЕСА_1 , обстеження було здійснено за адресою: АДРЕСА_1 , при обстеженні виявлена тимчасова споруда площею 27,79 м2, встановлена без правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Згідно наданої інформації Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області від 24.06.2019 р., в Єдиному реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації, дані щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

Відповідно до технічного паспорту серія та номер 551-18, виданого 01.06.2018 року ТОВ «Амор-Альянс», на ім`я замовника ОСОБА_1 - магазин літ. А-1 площею 27,79 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді від 05.03.2021 року організаційного відділу Маріупольської міської ради на запит директора юридичного департаменту рішення за № 153/7 стосовно відведення ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки на засіданнях виконавчого комітету міської ради у квітні та вересні 2008 року не приймалося.

Відповідно до відповіді від 15.03.2021 року департаменту роботи з активами управління земельних відносин (землеустрою) Маріупольської міської ради на запит директора юридичного департаменту заява від ОСОБА_1 про надання в оренду земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 до управління не надходила та рішення за № 153/7 з питання відведення ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки на засіданнях виконавчого комітету міської ради у квітні та вересні 2008 року не приймалося.

Враховуючи, що в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів відсутня інформація про реєстрацію декларації та готовність об`єкта-нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 до експлуатації від 02.10.2012 № ДЦ 8, тобто відомості, що містяться у цій декларації не відповідають дійсності, а також те, що реєстратором не перевірено достовірність відомостей, вказаних у декларації, дії останнього є протиправними.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судове засідання суду апеляційної інстанції відповідачі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки - повідомлення та розписка про вручення повідомлення про розгляд справи представнику відповідача ОСОБА_1 - Башкіровій Ю.Г. (т.2 а.с.170, 174, 175) .

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - Башкірова Ю.Г. надала пояснення тотожні доводам апеляційної скарги.

Представники Донецької обласної прокуратури Васікова А.О. та Маріупольської міської ради - Аврамова Т.О. в апеляційному суді надали пояснення аналогічні запереченням на апеляційну скаргу Маріупольської окружної прокуратури та Маріупольської міської ради.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - Башкірової Ю.Г. , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, заперечення представників Донецької обласної прокуратури Васікової А.О. та Маріупольської міської ради - Аврамової Т.О., які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина 4 статті 42 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала у судових рішеннях, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції (пункти 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, пункти 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec(2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоб представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів держави.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», крім випадку, визначеного абзацом четвертим частини третьої (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону).

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини п`ятої статті 56 ЦПК України).

Системне тлумачення абзацу другого частини другої статті 56 ЦПК України й статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно з частиною четвертою статті 56 ЦПК Українимає наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього кодексу про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення у разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки усунуті не були.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19) вказала на необхідність у кожному конкретному випадку перевіряти: доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів у спосіб, який обрав прокурор, та доводи прокурора з приводу відсутності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18, вказавши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Звертаючись до суду із цим позовом, прокурор на виконання вимог частин 4,5 статті 56 ЦПК України, абзацу 1 частини 3, абзацу 1частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у тексті позовної заяви належним чином обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави, пославшись на те, що Маріупольська міська рада, володіючи інформацією про факти неприйняття Жовтневою районною адміністрацією рішення № 300/45 від 11 листопада 2012 року «Про надання поштової адреси», виконавчим комітетом Маріупольської міської ради № 153/7 від 04 вересня 2008 року «Про відведення ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки під будівництво магазину по АДРЕСА_2 », а також про відсутність у реєстрі Державної архітектурно-будівельної інспекції декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДЦ 8 від 02 жовтня 2012 року, протягом тривалого часу не вживала заходів, спрямованих на захист права комунальної власності на землю, у тому числі у судовому порядку, у зв`язку із чим завдана шкода інтересам держави, що полягає у порушенні порядку реєстрації прав на нерухоме майна, а також порушені права територіальної громади міста на землю. Прокурор посилався на те, що факт незаконної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , безпосередньо впливає на обсяг прав та обов`язків і зачіпає інтереси Маріупольської міської ради як власника земельної ділянки, на якій це майно розташоване, але рада не зверталася з позовами до суду через те, що вбачала в цих діях ознаки кримінального правопорушення.

Керівник місцевої прокуратури зазначив, що така позиція міської ради є помилковою, свідчить про бездіяльність Маріупольської міської ради і зазначені обставини є виключним випадком для представництва місцевою прокуратурою інтересів держави в особі Маріупольської міської ради.

А відтак прокурор обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів територіальної громади у суді.

Апеляційний суд погоджується з тим, що дії прокурора щодо ініціювання судового процесу з відновлення порушеного права територіальної громади м. Маріуполя Донецької області відповідають легітимній меті і вважає, що таке узгоджується з висновками, висловленими Верховним Судом у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 265/10650/18, від 17 березня 2021 року у справі № 263/18986/19.

Доводи апеляційної скарги щодо не обгрунтування прокурором підстав для звернення до суду з даним позовом та відсутності підстав для звернення прокурором з позовом в інтересах Маріупольської міської ради є безпідставними.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 915/1377/17, спір про скасування рішення державного реєстратора, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки за третьою особою може вирішуватися за правилами господарського чи цивільного судочинства залежно від суб`єктного складу

________________________________________

Позовні вимоги органу місцевого самоврядування про скасування державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, розташований на земельній ділянці, наданій ФОП за договором особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасових споруд, підлягають розгляду в порядку господарського судочинства . Спір про скасування запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за таким позовом має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_1 для набуття права власності на нерухоме майно надав до заяви про реєстрацію права власності рішення колегії районної адміністрації про присвоєння адреси відповідному об`єкту, яке фактично ніколи не приймалось, а також декларацію про готовність об`єкту до експлуатації, яка не відповідає встановленій формі та дані щодо реєстрації якої відсутні у «Єдиному реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації» та рішення виконавчого комітету про відведення ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки під будівництво магазину, яке не приймалось, суб`єктний склад учасників справи, предмет та підстави заявлених прокурором позовних вимог, а також висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постановах від 04 грудня 2018 року у справі № 915/1377/17, від 29 січня 2019 року у справі № 813/1321/17, від 02 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 29 травня 2019 року у справі № 815/4063/15, доводи апеляційної скарги про те, що спір повинен вирішуватися в порядку господарського судочинства не знайшли свого підтвердження.

Судом першої інстанції правомірно розглянуто заявлені позовні вимоги заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1, правонаступником якого є Маріупольська окружна прокуратура, який діє в інтересах Маріупольської міської ради Донецької області, що реалізує повноваження власника земельних ділянок, в порядку цивільного судочинства.

Зазначеного висновку дійшов Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 30 червня 2021 року при розгляді аналогічної справи № 263/5988/19.

Статтею 12 Земельного кодексу України (тут і надалі по тексту, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що виключно до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм (стаття 39 ЗК України).

У відповідності до частин першої-третьої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

За змістом статті 80 ЗК України до суб`єктів права власності на землю відносяться територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування (стаття 83 ЗК України).

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування регламентований статтею 123 ЗК України.

Відповідно до частин другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною сьомою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об`єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п`ятої цієї статті.

У пункті 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають право власності та речові права на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Особа може набути право власності на нерухоме майно у разі наявності на певному речовому праві земельної ділянки, виділеної для мети будівництва.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Згідно з абзацем 2 пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553), під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Відповідно до пункту 41 Порядку, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна в обов`язковому порядку подається документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 уповноваженим на те органом місцевого самоврядування не надавалась у користування ФОП ОСОБА_1 . Додане ОСОБА_1 до заяви про реєстрацію права власності на нерухоме майно рішення Жовтневої районної адміністрації від 11 листопада 2012 року № 300/45 щодо про присвоєння адреси органом місцевого самоврядування не приймалось, декларація про готовність об`єкта до експлуатації органом державного архітектурно-будівельного контролю не реєструвалась.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з метою відновлення порушеного права територіальної громади на користування та розпорядження земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки при проведенні державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомості, який розташований за зазначеною адресою, було надано недостовірні документи про присвоєння адреси, про наявність права користування земельною ділянкою, а також про готовність об`єкта до експлуатації, а тому у останнього відсутнє право власності на нерухоме майно, у зв`язку із чим рішення державного реєстратора підлягає скасуванню із закриттям розділу у Державному реєстрі прав на об`єкт нерухомого майна та припинення права власності.

Вказаним обставинам надана належна оцінка судом першої інстанції, а доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо порушення процесуального права при складанні позовної заяви, а саме невідповідності положенням статті 175 ЦПК України.

До позовної заяви додане платіжне доручення про сплату судового збору (т.1 а.с.1), про стягнення якого з відповідачів зазначено в позові. Оскільки позов не підлягає грошовій оцінці, тобто позовна заява містить вимоги немайнового характеру, наведення обгрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються та зазначення ціни позову, не вимагається.

Слід критично віднестись і до доводів апеляційної скарги щодо надання до позовної заяви не завірених належним чином матеріалів.

Згідно частини 1, 2, 4, 5, 6 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Надані до позовної заяви копії матеріалів (т.1 а.с. 19 - 72) засвідчені підписом прокурора Гречка Е.А., яка приймала участь при розгляді справи у суді першої інстанції, та містить відомості про дату такого засвідчення.

Надані копії матеріалів не викликали сумнів у їх достовірності під час розгляду справи як судом першої інстанції, так і в апеляційному суді. Відповідачем ОСОБА_1 та його представниками не заявляли клопотання про витребування оригіналів наданих до позовної заяви доказів.

Згідно частини 4, 5 статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

При зверненні до суду з даним позовом, який підписано заступником керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Меюсом В., до матеріалів справи додано наказ прокурора Донецької області № 1078-к від 16 червня 2017 року про призначення радника юстиції Меюса В.С. заступником керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 (т.1 а.с.74).

Згідно з ст.56 ЦПК України, ст.ст. 5,15, 21, 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор при здійсненні передбаченої Конституцією України функції представництва інтересів держави діє на підставі службового посвідчення. Повноваження прокурора Гречко Е.А. на представництво інтересів держави були перевірені судом першої інстанції при розгляді справи 12 лютого 2020 року (т.1 а.с.96, 97).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 використав своє право мати свого представника, а саме його інтереси представляли адвокати Поляков І.С., Башкірова Ю.Г., за клопотанням якої, у зв`язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи, у судовому засіданні 16 квітня 2021 року оголошено перерву до 14 травня 2021 року (т.2 а.с.47 - 51).

Оскільки у судове засідання 14 травня 2021 року адвокат Башкірова Ю.Г. прибула не підготовленою, судом було надано їй додатковий час для ознайомлення з матеріалами справи, яка після ознайомлення з матеріалами справи, заявила в судовому засіданні про ознайомлення з матеріалами справи (т.2 а.с.63 - 64).

Отже, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порушення права на захист відповідача ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Башкірової Юлії Гнатівни залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 20 серпня 2021 року

Судді: Т.Б.Ткаченко

С.А.Зайцева

Є.Є.Мальцева