ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/216/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар судового засідання Давиденко І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 липня 2018 року у складі судді Прохоренко В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", про визнання недійсними правочинів та стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", про визнання недійсними правочинів та стягнення безпідставно набутих коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 листопада 2005 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір №SАMDN1047 про відкриття доларового карткового рахунку типу VISA INFINITE та обслуговування платіжної картки з встановленим кредитним лімітом у розмірі 50000 доларів США.

25.09.2015 року, отримавши виписку по зазначеному картковому рахунку, він виявив, що у період з 01.01.2005 року по 24.09.2009 року відповідачем вчинено декілька транзакцій по безпідставному списанню грошових коштів з його кредитного ліміту, на які у подальшому нараховані проценти і які він повністю сплатив, що призвело до безпідставного отримання відповідачем належних йому грошових коштів у розмірі 12202,33 долари США.

З урахуванням висновків проведеної у справі судово-економічної експертизи позивач збільшив розмір позовних вимог і просив суд :

-визнати недійсними правочини, вчинені ПАТ КБ "ПриватБанк", а саме транзакцію щодо формування станом на 29.12.2005 року від`ємного сальдо по картковому рахунку VIZAINFINITE НОМЕР_1 , відкритому на його ім`я у розмірі 4095,33 доларів США, а також транзакції щодо нарахування та списання ПАТ КБ "Приватбанк" у період з 29.12.2005 року по 28.12.2006 року з карткового рахунку VIZAINFINITE НОМЕР_1 , відкритому на його ім`я, відсотків та комісій за користування кредитним лімітом та за його несвоєчасне погашення, за договором №samdn1047 про відкриття карткового рахунку типу VIZA INFINITE від 29.11.2005 року, в частині їх списання за користування кредитними коштами у сумі 24556,27 доларів США;

-стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у розмірі 30560,89 доларів США, що еквівалентно 814447,71 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 липня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним правочин, вчинений ПАТ КБ «Приватбанк», а саме транзакцію щодо формування станом на 29.12.2005 року від`ємного сальдо по картковому рахунку VIZAINFINITE НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , у розмірі 4095,33 доларів США.

Визнано недійсним правочин, вчинений ПАТ КБ «Приватбанк», а саме транзакцію щодо нарахування та списання ПАТ КБ «Приватбанк» у період з 29.12.2005 року по 28.12.2006 року з карткового рахунку VIZAINFINITE НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 відсотків та комісій за користування кредитним лімітом та за його несвоєчасне погашення, за договором № SAMDN1047 про відкриття карткового рахунку типу VIZAINFINITE від 29.11.2005 року, в частині їх списання за користування кредитними коштами у сумі 24 556,27 долари США.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , безпідставно набуті кошти у розмірі 30560,89 доларів США, що еквівалентно 814447,71 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Гладка А.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, учасників судового розгляду, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновком проведеної у справі судово-економічної експертизи встановлено необґрунтоване завищення позивачу розміру кредитної заборгованості в загальній сумі 30560,89 доларів США, що стало наслідком як невідповідності арифметичних підсумків здійснених операцій за період з 30.11.2005 року по 28.12.2006 року, так і документального підтвердження фактів здійснення ряду операцій, а також відсутністю тарифів, які визначали б вартість банківських послуг, пов`язаних з обслуговуванням карткового рахунку позивача.

При цьому суд виходив з того, що оспорювані транзакції зі списання грошових коштів є правочином у розумінні статті 202 ЦК України, а отже наявні підстави для визнання їх недійсними та стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів.

Однак колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» від 05.04.2001 року визначено загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлено відповідальність суб`єктів переказу, а також визначено загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Пунктом 1.24 ст.1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в України» від 05.04.2001 року з подальшими змінами визначено, що переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі;

Пунктом 1.38 цього Закону визначено, що списання договірне це списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку;

З наведеного слідує, що банківська транзакція це операція з використанням банківського рахунку і може бути ініційована подачею письмового розпорядження в банк, електронним розпорядженням через системи інтернет-банкінгу або інші комунікаційні системи, а також за допомогою якого-небудь платіжного інструменту.

Отже, будь-яка транзакція не є правочином у розумінні статті 202 ЦК України, а це банківська операція, вчинена на виконання правочину.

Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 29 листопада 2005 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір №SАMDN1047 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, за умовами якого Банк зобов`язався відкрити позивачу картковий рахунок і випустити платіжну картку типу VISA INFINITE з кредитним лімітом «Фінансовий» у розмірі 50000 доларів США.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на безпідставне списання відповідачем грошових коштів з його кредитного ліміту у період з 01.01.2005 року по 24.09.2009 року, на які у подальшому нараховані проценти і які він повністю сплатив, що призвело до безпідставного отримання відповідачем належних йому грошових коштів і на встановлення зазначеного факту заявив клопотання про призначення судово-економічної експертизи.

На виконання вимог ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 10.02.2017 року про витребування додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи (т.1 а.с.34-35), згідно супровідного листа від 30.03.2017 року відповідачем надано :

- копію договору №SАMDN1047 від 29.11.2005 року;

- копію додаткової згоди №01 від 07.12.2005 року;

- правила користування платіжною карткою;

- умови надання банківських послуг;

- виписки по рахунку за період з 16.12.2005 року по 18.03.2017 року;

- виписки по рахунку за період з 20.11.2005 року по 31.12.2006 року.

При цьому відповідачем зауважено, що надати інші документи немає можливості у зв`язку з їх знищенням за закінченням терміну зберігання, в підтвердження чого надано витяги з актів про знищення та службові записки до них (а.с.60-109).

Згідно висновку експерта №334/16 від 29 червня 2017 року за результатами проведення судово-економічної експертизи, розмір залишку коштів (сальдо) по картковому рахунку VIZAINFINITE НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 відповідно до договору SAMDN1047 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, станом на 29.12.2006 року становить 25126,41 доларів США.

Проведеними дослідженнями також встановлено, що у виписці по картковому рахунку VIZAINFINITE НОМЕР_1 станом на 29.12.2006 року обліковується необґрунтоване завищення заборгованості коштів у сумі 30560,89 доларів США, у тому числі: завищення у сумі 24556,27 доларів США викликане невідповідністю арифметичних підсумків здійснених операцій за період з 30.11.2005 року по 28.12.2006 року; завищення у сумі 2673,98 доларів США викликане відсутністю тарифів, які визначали б вартість послуг, пов`язаних з обслуговуванням карткового рахунку VIZAINFINITE НОМЕР_1 , а також відсутністю документального підтвердження фактів здійснення операцій на вказану суму.

Заперечуючи проти висновків експертизи, представник АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі посилався на те, що незважаючи на надану виписку по руху коштів за Договором від 29.11.2005 року, яка містить інформацію не лише по основній картці, а й по додатковим карткам в рамках цього договору, експертом проведено розрахунки лише за основною карткою, без врахування додаткової картки № НОМЕР_2 , яка надана довіреній особі позивача ОСОБА_2 для розпорядження картрахунком клієнта на підставі п.3.3. Договору від 29.12.2005 року та Додаткової угоди №1 від 02.12.2005 року, по якій також здійснювались витрати кредитних коштів в період з 16.12.2005 року по 21.01.2006 року.

Допитаний в суді апеляційної інстанції судовий експерт ОСОБА_3 зазначив, що при проведенні експертизи виявлені списання з кредитного ліміту позивача в період з 30.11.2005 року по 28.12.2006 року за відсутності доказів обґрунтованості проведення таких транзакцій, оскільки незважаючи на витребування експертом і судом додаткових матеріалів, Банком документи надано лише частково, з посиланням на списання решти документів за строками зберігання. Копія Додаткової угоди №1 від 02.12.2005 року та розписка про отримання картки на ім`я ОСОБА_2 вперше долучені до апеляційної скарги, а тому не могли бути предметом дослідження експерта саме через ненадання їх Банком.

За клопотанням ОСОБА_1 , який не визнав факт укладення Додаткової угоди №1 від 02.12.2005 року та заперечив свій підпис в угоді, посилаючись на сфальшованість долученого до апеляційної скарги доказу, ухвалою Херсонського апеляційного суду від 04.02.2020 року призначена судова почеркознавча експертиза.

Згідно висновку експерта від 27.10.2020 року № 403-ПТ досліджений підпис на Додатковій угоді № 1 про випуск платіжної картки довіреній особі клієнта від 02.12.2005 року в графі «клієнт» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (т.3 а.с.4-67).

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

При цьому частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові у справі № 145/2047/16-ц констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Отже, приймаючи до уваги надані належні та достовірні докази в обґрунтування того, що позивачем не укладалась та не підписувалась Додаткова угода № 1 про випуск платіжної картки довіреній особі клієнта від 02.12.2005 року, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на наявність підстав для врахування списань з кредитного ліміту ОСОБА_1 по додатковій картці № НОМЕР_2 , наданій на підставі Додаткової угоди №1 від 02.12.2005 року по якій здійснювались витрати кредитних коштів в період з 16.12.2005 року по 21.01.2006 року.

При цьому, зважаючи на те, що транзакції не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України, а це банківські операції, вчинені на виконання правочину договору №SАMDN1047 про відкриття доларового карткового рахунку типу VISA INFINITE та обслуговування платіжної картки з встановленим кредитним лімітом, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 липня 2018 року про визнання недійсним правочину, вчиненого ПАТ КБ «Приватбанк», а саме транзакцію щодо формування станом на 29.12.2005 року від`ємного сальдо по картковому рахунку VIZAINFINITE НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , у розмірі 4095,33 доларів США та визнання недійсним правочину, вчиненого ПАТ КБ «Приватбанк», а саме транзакцію щодо нарахування та списання ПАТ КБ «Приватбанк» у період з 29.12.2005 року по 28.12.2006 року з карткового рахунку VIZAINFINITE НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 відсотків та комісій за користування кредитним лімітом та за його несвоєчасне погашення, за договором № SAMDN1047 про відкриття карткового рахунку типу VIZAINFINITE від 29.11.2005 року, в частині їх списання за користування кредитними коштами у сумі 24 556,27 долари США скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким у задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", про визнання правочинів недійсними відмовити.

Отже, з огляду на правовідносини, що виникли між сторонами та встановлені судом факти, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судово-економічної експертизи №334/16 від 29 червня 2017 року у якому правомірно враховані виявлені списання з кредитного ліміту позивача в період з 30.11.2005 року по 28.12.2006 року за відсутності доказів обґрунтованості проведення таких транзакцій.

Приймаючи до уваги наведене, а також зважаючи на те, що позивачем здійснювалось погашення заборгованості, у тому числі тієї що виникла внаслідок безпідставного списання грошових коштів з кредитного ліміту на підставі неукладеного правочину, яким є Додаткова угода № 1 про випуск платіжної картки довіреній особі клієнта від 02.12.2005 року з огляду на її не підписання позивачем, а також приймаючи до уваги, що згідно наданих Банком відомостей ОСОБА_1 зараховано на картрахунок у період з 28.12.2005 року по 28.12.2006 рік 133 353,85 доларів США, з яких безпідставно набуті кошти складають 30 560,89 доларів США, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих коштів згідно ст.1212 ЦК України.

Доводи відповідача щодо наявності підстав для врахування заяви про застосування строків позовної давності, поданої в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає безпідставними зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 4 ст.267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Обґрунтовуючи не подання заяви про застосування строків позовної давності у спірних правовідносинах в суді першої інстанції, апелянт посилався на те, що представник такий намір мав, однак не зміг його реалізувати через розгляд справи у відсутність відповідача, тому вважає право на подання заяви про застосування строків позовної давності порушеним.

З матеріалів справи вбачається, що позов надійшов до суду 12.10.2016 року, а рішення у справі ухвалено 19.07.2018 року, справа перебувала в провадженні суду близько двох років і представник відповідача належним чином повідомлявся про кожне призначене у справі судове засідання, про що свідчать повідомлення про вручення кореспонденції (т.1 а.с.20, 33, 45, 114, 155, 163, 170), приймав участь у судових засіданнях (т.1 а.с.51), подавав заяви та надавав документи для проведення експертизи (т.1 а.с.60-109) і заявляв клопотання протягом розгляду справи (т.1 а.с.24, 157).

ЦПК України в редакції, чинній на час подання позовної заяви і розгляду справи, а також ЦПК України в редакції Закону № 2147 від 03.10.2017 року, норми якого набули чинності в ході продовження розгляду справи в суді першої інстанції передбачали, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів" ("Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands") від 27 жовтня 1993 року, заява N 14448/88, § 33).

Отже, зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, з огляду на тривалість перебування справи в провадженні суду близько двох років та достатність у зв`язку із цим часу для подання клопотання про застосування строку позовної давності у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що за таких обставин суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування позовної давності, оскільки стаття 267 ЦК України закріплено норму матеріального права, а нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у своєї постанові від 17.04.2018 № 200/11343/14ц.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів, суд першої інстанції всебічно перевірив доводи сторін та дослідив надані ними докази, яким дав правильну оцінку, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в зазначеній частині немає.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 липня 2018 року скасувати в частині визнання недійсними правочинів та ухвалити в цій частині нове, яким у задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", про визнання правочинів недійсними відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Дата складання повного тексту постанови 19 березня 2021 року

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська