У Х В А Л А

Іменем України

10 серпня 2021 року суддя Деснянського районного суду м.Києва Саламон О.Б., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Посольство Ізраїлю в Україні про визнання особи безвісно відсутньою,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулась до суду з вказаною заявою.

Дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне залишити її без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV «Окреме провадження» ЦПК України.

Відповідно до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено, зокрема, обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи.

Згідно ст. 307 ЦПК України суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місце перебування якої невідоме.

Так, у заяві не вказано, які саме обставини підтверджують безвісну відсутність ОСОБА_2 , уродженця м. Дніпропетровськ. До заяви не додано доказів, що заявник вживала заходів щодо розшуку ОСОБА_2 та в результаті яких встановити місце його перебування неможливо (відповіді на запити, листи, довідки з органів внутрішніх справ тощо). Не вказано, яких саме осіб суд має викликати для свідчення, із зазначенням їх прізвищ, імен, по батькові, адрес, інших відомих ідентифікаційних даних. Також не зазначені організації, до яких необхідно робити запити за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей, що перешкоджає здійснити суду належну підготовку до розгляду справи по суті, як передбачено ст. 307 ЦПК України.

Крім того, заявник у своїй заяві вказала заінтересовану особу Посольство Ізраїлю в Україні, однак не обґрунтувала заінтересованість даного органу у визнанні фізичної особи безвісно відсутньою, оскільки заінтересованість особи визначається в залежності від мети визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Отже, при подачі до суду заяви, заявник має або обґрунтувати заінтересованість Посольство Ізраїлю в Україні у визнанні безвісно відсутнім ОСОБА_2 , або в залежності від мети визнання фізичної особи безвісно відсутньою вказати іншу заінтересовану особу.

Між тим, у заяві ОСОБА_1 вказано, що заявник, у відповідності до «Інструкцією з розгляду звернень про надання статусу в Ізраїлі літньому одинокому батьку(матері) громадянина Ізраїлю», не має права на отримання дозволу на проживання в Ізраїлі у зв`язку з тим, що має сина, який теоретично повинен надавати їй підтримку, у зв`язку з чим, заявник не має можливості реалізувати своє право на проживання на території іншої держави. До матеріалів заяви не додано доказів , що підтверджують вказані обставини, і , яким чином дана теза відноситься до прохальної частини заяви про визнання особи безвісно відсутньою.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи вказане, заявнику необхідно усунути недоліки заяви, шляхом подання до суду зазначених вище доказів.

Вище викладене дає підстави для висновку, що заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку на їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст., 185, 306, 307 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Посольство Ізраїлю в Україні про визнання особи безвісно відсутньою - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 10.08.2021

Суддя О.Б. Саламон