Справа №:755/5318/21
Провадження №: 2/755/3170/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.

за участю секретаря - Передрій І.В.,

провівши підготовче засідання в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до Головного слідчого управління Національної поліції України, треті особи: ОСОБА_1 , приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Лановенко Людмила Олегівна, про зняття арешту із заставленого майна,-

в с т а н о в и в :

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулась представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - адвокат Череда Т.М. з позовом до Головного слідчого управління Національної поліції України, треті особи: ОСОБА_1 , приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Лановенко Людмила Олегівна, про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд зняти арешт з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , накладений на підставі постанови б/н від 09 січня 2009 року слідчим СОГ ГСУ МВС України в м.Києві Крамаренком Є.Г.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 23 грудня 2009 року Дніпровським районним судом м. Києва винесено рішення у справі № 2-2536/1-09 за позовною заявою ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

№ ML-008/199/2007 від 14 травня 2007 року, яким вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» загальну суму заборгованості в розмірі 806 938,17 гривень. На підставі рішення, 13 серпня 2010 року Дніпровським районним судом

м. Києва було видано два виконавчі листи № 2- 2536/1-09. 05 листопада 2010 року між

ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю та Договір про відступлення права вимоги. Згідно з вищевказаними договорами ПАТ «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-008/199/2007 від 14 травня 2007 року та договором іпотеки № PML-008/199/2007 від 14 травня 2007 року. Таким чином, починаючи з 05 вересня 2010 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є кредитором та іпотекодержателем за кредитним договором № ML-008/199/2007 від 14 травня 2007 року та договором іпотеки № PML-008/199/2007 від 14 травня 2007 року відповідно. 12 березня

2020 року було відкрито виконавче провадження №61537825 щодо виконання виконавчого листа № 2-2536/1-09 від 13 серпня 2010 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості на загальну суму в розмірі 806 938,17 грн. 12 лютого 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: трьохкімнатної квартири, загальною площею 68,80 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 . 19 лютого 2021 року приватним виконавцем було винесено постанову про заміну сторони у виконавчому провадженні, а саме замінено стягувача з ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року. В подальшому, приватним виконавцем було встановлено, що на іпотечне майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , слідчим СОГ ГСУ МВС України в м. Києві Крамаренком Є.Г. 09 січня 2009 року було зареєстровано обтяження. Приватним виконавцем неодноразово надсилалися запити щодо отримання інформації про накладення арешту слідчим СОГ ГСУ МВС України в м. Києві Крамаренком Є.Г. 09 січня

2009 року, проте Головним слідчим управлінням Національної поліції України так і не надано копій документів на підставі яких було накладено арешт. Позивач вважає, що наявність арешту унеможливлює реалізацію предмета іпотеки в рахунок погашення боргу, у зв`язку з чим

ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як іпотекодержатель, вимушений звернутись до суду із відповідною позовною заявою для зняття зазначеного арешту.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 01 липня 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Копію вказаної ухвали суду позивачем отримано 20 липня 2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідачем Головним слідчим управлінням Національної поліції України копія ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви та долученими документами отримана 15 липня 2021 року, що також підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

В підготовче засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» не з`явився, в позовній заяві викладено клопотання представника позивача про проведення розгляду справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача Головного слідчого управління Національної поліції України в підготовче засідання не з`явився, заступник начальника відділу Головного слідчого управління Національної поліції України направив до суду інформацію, в якій зазначено, що новостворений центральний орган виконавчої влади не є правонаступником міліції та не є структурним підрозділом МВС України. Також в інформації наведені доводи про те, що якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її права, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише у порядку кримінального судочинства, а чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту в порядку цивільного судочинства.

Треті особи в підготовче засідання не з`явились, заяв чи клопотань до суду не подали.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зі змісту статті 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є арешт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою слідчого СОГ ГСУ МВС України в м.Києві Крамаренка Є.Г. від 09 січня 2009 року в межах кримінального провадження №0000603. (а.с.23, 26, 63)

Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (ч.2 ст. 174 КПК України 2012 року).

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч. 4 ст. 174 КПК України 2012 року).

Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено ст. 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України

2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Разом з тим, арешт на квартиру, про зняття якого заявлено позов у даній справі було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року.

Отже вимоги позивача про зняття арешту, накладеного постановою слідчого від 09 січня 2009 року не підлягають розгляду в порядку, визначеному КПК України.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові

від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19),

від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19), від 08 листопада 2019 року у справі № 450/1411/16 ( провадження № 14-477цс19).

Разом з тим, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19) викладено правову позицію, згідно якої спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача.

В даній справі представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до Головного слідчого управління Національної поліції України. Отже жодною із сторін в цьому спорі не є фізична особа.

З огляду на викладене, враховуючи предмет позову та суб`єктний склад сторін суд приходить до висновку, що даний спір має розглядатися в порядку господарського судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі.

Згідно положень п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 2 ч.2 ст.200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до змісту ч.1 ст.256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Згідно ч.2 ст. ст.255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету, що кореспондується з положеннями п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи вищевикладені вимоги чинного законодавства України, позивачу слід повернути з державного бюджету судовий збір, сплачений при зверненні до суду з даним позовом, у розмірі 2270,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 255, 256, 258-261, 263, 353, 354 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження в цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до Головного слідчого правління Національної поліції України, треті особи: ОСОБА_1 , приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Лановенко Людмила Олегівна, про зняття арешту із заставленого майна.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до суду господарської юрисдикції.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» з державного бюджету судовий збір в сумі 2270,00 грн, який сплачено на підставі платіжного доручення №397 від 18 березня 2021 року на рахунок №UA0026005, код отримувача №37993783, отримувач ГУК у м.Києві/Дніпров.р-н/.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: