Провадження № 2-з/761/1746/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Саадулаєва А.І.,

при секретарі: Корнійчук Є.Т.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана заява про забезпечення позову.

Заявник просить забезпечити позов шляхом:

1. Заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії (з купівлі-продажу, міни, найму, виділу часток, переоформленню документів на квартиру та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам нерухомого майна, яким є квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 000.

2. Заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям акредитованим суб`єктам, нотаріусам (державним/приватним), іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 000.

Заява обґрунтована такими обставинами.

ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_2 (далі - квартира НОМЕР_1 ), що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 18.12.2006 (додаток №1).

Згідно витягу із Технічного паспорта на квартиру НОМЕР_1 (додаток №2 ), технічна характеристика квартири: квартира розташована на 1 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 2-х кімнат жилою площею 29,6 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 17,3 кв.м., 2-а кімната - 12,3 кв.м., кухні площею 5,7 кв.м., вбиральні (поєднаної) 3,0 кв.м., коридору 3,3 кв.м. Загальна площа - 41,6 кв.м. Також, 29.11.2006 року сину ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією видано ордер на зайняття однокімнатної квартири в ізольованому приміщенні, загальною площею 16,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (додаток № 3).

Невідомі особи повідомили Заявнику, що її кімната (яка по вищезазначеним документам відноситься до квартири НОМЕР_1 ) вже є частиною квартири 78 та перебуває у власності гр. ОСОБА_2 .

Відповідно до деталізованого витягу по квартирі 78:

15.01.2018 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 (далі - Відповідач) квартиру АДРЕСА_1 від 15.01.2018 року.

29.11.2006 року сину ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією видано ордер на зайняття однокімнатної квартири в ізольованому приміщенні, загальною площею 29,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (додаток № 4).

18.12.2006 року ОСОБА_4 отримано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира НОМЕР_2 ) (додаток № 5).

Відповідно до витягу із Технічного паспорта на квартиру НОМЕР_2 (додаток № 6 ), технічна характеристика квартири: квартира розташована на 1 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 1-ї кімнати жилою площею 16,3 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 16,3 кв.м., кухні площею 6,0 кв.м., вбиральні (поєднаної) 2,9 кв.м., коридору 3,2 кв.м. Загальна площа - 29,6 кв.м.

26.09.2016 року ОСОБА_4 подарував 1/2 частину належної йому на праві власності квартири НОМЕР_2 - ОСОБА_7 , що стверджується копією договору дарування частини квартири (додаток № 7).

26.10.2017 року ОСОБА_7 продала належну квартиру НОМЕР_2 , загальною площею 29,6 кв.м. - ОСОБА_5 , що підтверджується договором купівлі продажу № 2247 від 26.10.2017, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Василенко О.А. (додаток № 8).

15.01.2018 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 квартиру НОМЕР_2 , загальною площею 29,6 кв.м. на підставі договору дарування квартири № 80 від 15.01.2018 року.

ОСОБА_6 08.11.2018 року внесла зміни до квартири НОМЕР_2 , шляхом зміни загальної площі житлової квартири з 29,6 кв.м. (житлова площа 16,3 кв.м.) у 42,5 кв.м. (житлова площа 33 кв.м.).

Тобто, фактично до квартири НОМЕР_2 було приєднано кімнату, яка є частиною квартири НОМЕР_1 без жодних на те правових підстав. Тобто квартира НОМЕР_2 першочергово була однокімнатною загальною площею 29,6 кв.м. Далі вона збільшується на 12,3 кв.м. (саме площа другої кімнати квартири НОМЕР_1 ) та стає двокімнатною, що не можливо навіть фізично в багатоповерховому будинку.

Відповідно до відомостей з ЄДР, 14.12.2018 року ОСОБА_6 відчужила ОСОБА_8 квартиру НОМЕР_2 , загальною площею 42,5 кв.м., згідно договору купівлі-продажу, нерухомого майна № 3378 від 14.12.2018 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Рохмановою Оксаною Володимирівною, який в подальшому 27.12.2019 року відчужив дану квартиру НОМЕР_2 - ОСОБА_2 .

Посилаючись на недобросовісність дій вищевказаних осіб, заявник зазначає про існування ризику відчуження об`єкта нерухомості на користь третіх осіб.

Посилаючись на вказані обставини просить задовольнити заяву про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Так, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Отже метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однак заявником не надано відповідних беззаперечних доказів та, відповідно, не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернеться до суду. Крім цього позивачем не надано доказів реального існування ризиків, на які він посилається.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що заявником не були надані достатні докази обставин щодо можливості заподіяння шкоди його інтересам до ухвалення рішення в цій справі, необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих інтересів у майбутньому в разі задоволення позову.

Відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 353-354 ЦПК України, суд,

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Суддя: