Справа № 345/4272/20
Провадження № 22-ц/4808/455/21
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Девляшевського В.А.,

секретаря Петріва Д.Б.

за участю представника апелянта адвоката Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Сухарник І.І. 27 січня 2021 року у м. Калуш Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2020 року акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» подано позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 18 березня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримання кредитної картки. Сторони домовились, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ними кредитний договір.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.2.3,2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року згідно п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільною кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі:86.4% - для картки "Універсальна";84,0% - для картки "Універсальна ГОЛД".

Взяті на себе зобов`язання позичальник належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 14 липня 2020 року утворилася заборгованість в розмірі 66 797 грн 54 коп, яка складається із боргу: за простроченим тілом кредиту в розмірі 50 987,98 грн 99 коп, за простроченими відсотками у розмірі 15 809 грн 56 коп.

Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 66797 грн 54 коп та судові витрати у розмірі 2 102 грн 00 коп (а.с.1-5).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.112-117).

Не погодившись з рішенням суду представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт не погоджується з висновком суду щодо ненадання доказів видачі кредитних коштів та нарахування заборгованості, оскільки суд не встановив дійсні обставини справи.

Так, 18.03.2013 року відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відкрито картковий рахунок та видано кредитну карту. Підписанням анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Форма договору повністю узгоджується з положенням ст.ст.207, 639,642 ЦК України і відповідачем не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного договору недійсним чи нікчемним.

Із розрахунку заборгованості та виписки по рахунку прослідковується, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував щомісячний платіж, а тому заборгованість за тілом кредиту і стала простроченою. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Проте, суд не дослідив належним чином наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, не спростував належним чином викладені банком доводи по суті заявлених у цій справі вимог. Відповідачем не спростовано розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту та доводів позивача щодо отримання, використання, в тому числі і погашення кредитних коштів.

Щодо заборгованості за простроченими відсотками, то сторонами встановлено кредитний ліміт в розмірі 0,00 грн, який було збільшено до 33 000 грн, підписано паспорт споживчого кредиту, в якому визначено умови кредитування: (процентна ставка, процентна ставка при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту, штраф за прострочення платежів), тому судом безпідставно відмовлено у цій частині позову.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.120-124).

Заперечуючи доводи апеляційної скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому посилається на законність та обґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд чітко зазначив, чому в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин положення ч.1 ст. 634 ЦК України та саме з цих підстав і відмовив в задоволенні позовних вимог.

Що стосується кредитного ліміту, то він не був поінформований про умови кредитування, та не розуміє як утворилась заборгованість по тілу кредиту 50987,98 грн, якщо кредитний ліміт збільшився до 33000 грн.

Окрім цього, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки з 20.03.2019 року відбувалось поступове зменшення кредитного ліміту з 33 000 грн до 0,00 грн, хоча термін дії картки встановлений до жовтня 2021 року. Проте, станом на 06.06.2019 року кредитний ліміт зменшено до 17846 грн, а з 18.06.2019 року - до 6330 грн. Згідно виписки за договором станом на 16.07.2020 року на його картковий рахунок поступили кошти в розмірі 11540 грн, після чого залишок коштів складав 875,75 грн. Тому, при кредитному ліміті 6330 грн не могла утворитись заборгованість в розмірі 50987 грн.

Нараховуючи відсотки, банк діяв в односторонньому порядку, не повідомив його про таке нарахування та не проінформував про умови кредитування та інші моменти щодо зміни кредитних лімітів. Що стосується паспорта споживчого кредиту, то інформація, вказана в ньому, зберігає чинність та є актуальною до 09.06.2018 року (а.с.140-141).

У судове засідання не з`явився відповідач ОСОБА_1 , подавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника апелянта адвоката Рокетської С.В., суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з положень ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, ст.ст.526,626, 628,633,634,638,1049,1054,1055 ЦК України, встановивши відсутність заборгованості відповідача за поточним тілом кредиту, з урахуванням того, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також і самі Умови та Правила, не підписані відповідачем, тому не є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами.

З таким висновком суду першої інстанції не в повній мірі погоджується апеляційний суд, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 18 березня 2013 року ОСОБА_2 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку згідно якої останній отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок (а.с.28).

У заяві зазначено, що відповідач погодився з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

До анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна" (а.с.31) та Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 32-62), що викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, які не містять підпису відповідача.

Позивач зазначає, що у такий спосіб між сторонами укладено кредитний договір.

Також позивачем додані відомості щодо умов кредитування, з якими відповідач був ознайомлений 25 травня 2018 року, про що свідчить його особистий підпис (а.с.29-30).

Зі змісту інформації про умови кредитування встановлено, що вони розроблені до двох типів кредитного продукту: Універсальна та Універсальна ГОЛД. Відповідно визначався і кредитний ліміт до 50 000 грн (для універсального) і до 75 000 грн (для універсального ГОЛД. Процентна ставка у межах пільгового періоду визначена єдиною і становить 0,00001 % річних, але процентні ставки поза межами пільгового періоду становить: для картки «Універсальна» - 43,2 % річних, для картки «Універсальна ГОЛД» - 42 % річних; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, становить: для картки «Універсальна» - 86,4 %, для картки «Універсальна ГОЛД» - 84 % (а.с.29-30).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача станом на 14 липня 2020 року складає 66797 грн 54 коп, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 50987,98 грн; заборгованість за простроченими відсотками 15809,56 грн (а.с. 14-15).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що ОСОБА_1 на підставі укладеного кредитного договору б/н видана платіжна картка № НОМЕР_1 , дата відкриття 23 жовтня 2017 року зі строком дії до жовтня 2021 року (а.с. 27).

Картковий рахунок стартував 23.10.2017 року ( НОМЕР_1 ), 25.05.2018 року - кредитний ліміт 0,00 грн (встановлення кредитного ліміту). В подальшому відбувалась зміна кредитного ліміту: 05.12.2018 року - 2000 грн, 12.12.2018 року - 5000 грн, 14.01.2019 року - 20 000 грн, 14.01.2019 року - 33 000 грн, 20.03.2019 року - 28 130 грн, 21.03.2019 року - 28 130 грн, 22.03.2019 року - 28 130 грн, 25.03.2019 року - 28 130 грн, 10.04.2019 року - 26 190 грн, 11.04.2019 року - 26 190 грн, 12.04.2019 року - 26 190 грн, 22.04.2019 року - 25 549 грн, 23.04.2019 року - 25 550 грн, 04.05.2019 року - 23 871, 77 грн, 26.05.2019 року - 22 060 грн, 06.06.2019 року - 17 846,72 грн, 18.06.2019 року - 6 330 грн, 24.03.2020 року - 0,00 грн (а.с.26).

Випискою по рахунку основної карти на ім`я ОСОБА_2 за період з 25.05.2018 року по 01.07.2020 року підтверджується факт користування позичальником кредитними коштами (а.с. 16-25). Заборгованість стала утворюватися з 18.06.2019 року. Дійсно у червні місяці 2019 року мали місце прибуткові та витратні операції по карті. Станом на 08.06.2019 року з урахуванням операції по оплаті на ігрових сайтах Ilixium C-Rewards в сумі 589,01 грн. на картковому рахунку обчислювалася заборгованість в розмірі 21 955, 94 грн. У зв`язку із надходженням на рахунок 11.06.2019 року трьох переказів на суми 10 460 грн, 11 757,50 грн і 5 220, грн. на рахунку утворився позитивний залишок на суму 5 491,56 грн. Того ж дня відповідач здійснив два перекази зі своєї карти на суми 2 843,75 грн. і 3 262,89 грн., в результаті чого знову утворилася заборгованість на суму 615,08 грн. Впродовж 11-12.06.2019 року відповідач у три прийоми переказав кошти зі своєї карти на суми 10 162,88 грн, 4 472,00 грн і 218,40 грн, а також зняв готівку у банкоматі по АДРЕСА_1 на суму 2080, 0 грн, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 17 548, 36 грн. Надалі, 15.06.2019 року з рахунку відповідача мав місце переказ на карту ОСОБА_3 коштів з урахуванням комісії в сумі 292,67 грн, заборгованість збільшилася до 17 841, 03 грн. У той же день на ккарту відповідача надійшов переказ на суму 11 540,00 грн і заборгованість зменшилася до 6 301, 03 грн. Упродовж 15-18.06.2019 року в результаті здійснених по карті операцій: переказу зі своєї карти 8 619,52 грн; оплати на ігрових сайтах Ilixium C-Rewards 2 896,56 грн, переказу одержувачу ОСОБА_3 на суму 26,14 грн, зарахування переказів на рахунок відповідача на суми 7 816,00 грн., 15 720,00 грн. і 7 816,00 грн, переказів з карти на карту на суми 11 711, 00 грн, 12 550,00 грн і 11 540,00 грн станом на 17.06.2019 року знову утворився позитивний залишок по карті на суму 875,75 грн.

Після цього, 17-18.06.2019 року мали місце перекази з карти відповідача 13 278,23 грн, 4115,02 грн, на карту ОСОБА_3 на суму 1327,44 грн, в результаті чого знову почала утворюватися заборгованість. Хоча і 18.06.2019 року надійшов переказ на карту відповідачу в розмірі 5 240,0 грн, однак він не покрив усю заборгованість, яка становила з урахуванням цієї прибуткової операції 12 604,94 грн. Переказ коштів на карту ОСОБА_3 здійснено 18.06.2019 року на суму 5 241,60 грн., заборгованість стала 17 846, 54 грн. З 19.06. по 22.07.2019 року мали місце регулярні списання з карткового рахунку платежів за договором НОМЕР_2 і станом на 22.07.2019 року обчислювалася заборгованість в розмірі 27 711,54 грн. Поповнення карти на суму 5080,00 грн мало місце 23-24.07.2019 року, заборгованість обчислена в розмірі 22 631, 54 грн. З 01.08. по 22.08.2019р. списувалися регулярні платежі з карти за договором НОМЕР_2 і заборгованість збільшувалася. Погашення обов`язкового платежу з іншої карти відбувалося у два прийоми 28.08.2019 року на суми 8,58 грн і 37,76 грн. 06.09.2019 року відповідач здійснив переказ зі своєї картки на суму 336,0 грн, а поповнював готівкою карту в терміналах 07,09 та 19 вересня 2019 року лише на суми 700,0 грн, 1300 грн і 200, 0 грн, однак ці суми не покрили увесь розмір заборгованості. Впродовж з 04.10.2019 року по 01.07.2020 року здійснювалося регулярне списання коштів з карти за договором НОМЕР_2 , а погашення обов`язкових платежів з іншої карти відбувалося лише 26.10.1019 року на суму 360,23 грн, 26-28.11.2019 року на суми 7,02 грн, 8,36 грн і 1880,01 грн та 26.12.2019 року на суму 33,49 грн, що не покрило розмір заборгованості, який обчислений позивачем разом з нарахованими процентами станом на 01.07.2020 року в сумі 66 797,54 грн. (а.с.16-25).

В силу положень ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як зазначено в ч. 1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору( ч. 2 даної статті).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом положень статті 1056-1 ЦК України, в редакції Закону, чинній на час укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.

Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Виходячи із аналізу зазначених норм ЦК України, слід дійти висновку, що у разі надання послуг, в тому числі і кредитування, у формі публічного договору приєднання, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому банк повинен був забезпечити позичальнику такі умови, які б не суперечили загальним правилам укладення кредитних договорів, були зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, зокрема і щодо встановлення та зміни процентної ставки відповідно до вимог статті 1056-1 ЦК України.

Тобто банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, а щодо встановлення та зміни процентної ставки виконані усі умови, передбачені статтею 1056-1 ЦК України, зокрема і щодо повідомлення позичальника про її встановлення та зміну у письмовому порядку.

Встановлено, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 18.03.2013 року відсутні дані про вид і характер банківських послуг, які АТ КБ «ПриватБанк» надані відповідачу, крім того анкета-заява не містить відомостей щодо домовленості сторін про встановлення строку повернення кредиту, розміру процентної ставки, комісії і неустойки.

Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, не підписані позичальником. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника,а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18.03.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (24.11.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в довідці про умови кредитування, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19).

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору щодо процентів та штрафних санкцій за користування кредитом, тому в цій частині позов є необґрунтованим.

Посилання позивача на те, що всі умови кредитування викладені в паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, що свідчить про ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, у тому числі щодо процентної ставки в межах та поза межами пільгового періоду, а також яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки анкета-заява не містить відомостей про те, яку саме картку отримав відповідач, тоді як паспорт споживчого кредиту містить умови щодо кредитування кредитного продукту «Універсальна» або «Універсальна Голд» та вказані у ньому відомості не відповідають відомостям, вказаним у Тарифах, які подані на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Зазначене позбавляє суд можливості перевірити розрахунок заборгованості та дійти обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Крім того, інформація про умови кредитування містить зауваження щодо її актуальності до 09.06.2018 року, а станом на 17.06.2019 року у відповідача на рахунку був позитивний залишок, тобто заборгованість була відсутня. Таким чином, заявлені позивачем складові заборгованості нараховані за межами періоду чинності інформації про умови кредитування, підписаної відповідачем.

Зміст інформації про умови кредитування зводиться до того, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

У розділі 4 також зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Отже, зазначена інформація споживчого кредиту є узагальненою про можливі умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем цієї інформації про споживчий кредит без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.

У зв`язку з цим не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про узгодження сторонами умов кредитування.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки певного виду та строку кредитування, а також даних щодо обрання відповідачем банківських послуг та будь-якої інформації щодо кредитування; у матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту; Банк не просив стягнути тіло кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), а виключно просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками; та позивач доводить факт укладення кредитного договору на підставі припущення про поінформованість відповідача з сумою наданого йому кредиту та умовами кредитування, що є недопустимим.

Проте з такими висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту погодитися неможливо з огляду на таке.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом частин 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 2.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 556, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням комп`ютерних засобів, за допомогою яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації. Організація автоматизованої реєстрації і обробки даних повинна забезпечити суцільне і безперервне відображення всіх операцій, доказовість інформації, збереження узагальненої інформації на машинних носіях, а також можливість здійснення будь-якого подальшого контролю і одержання роздруківок на паперових носіях.

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, в редакції, чинній на момент розгляду справи судом, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18.

При оцінці доказів суд першої інстанції не врахував, що на підтвердження заборгованості за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» надане виписка з карткового рахунку відповідача, яка відображає усі прибуткові і видаткові операції по рахунку і підтверджує розмір отриманих відповідачем коштів, що фактично є заборгованістю по кредиту і умовно називається «тілом кредиту» (а.с. 16-25). Цей розмір відповідачем не спростований, зокрема суду не подано жодних доказів про те, що після 18.06.2019 року ним не вчинялися видаткові операції по рахунку або банком неправомірно списувалися кошти, зокрема і на підставі договору НОМЕР_2 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що банком не доведено існування між ним та відповідачем кредитних правовідносин, оскільки належним чином не дослідив надані банком докази щодо видачі відповідачу кредиту, користування ним кредитними коштами, що доведено відповідними розрахунками та копією виписки по картрахунку відповідача, наявності заборгованості за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту) в розмірі 50987,98 грн та не врахував, що зазначені докази відповідачем не спростовано, що є його процесуальним обов`язком.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, банк вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом стягнення заборгованості.

Тому стягненню підлягає сума заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту) підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про задоволення вимог Банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту) в сумі 50987,98 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_3 , проживаючого по АДРЕСА_2 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) заборгованість за кредитом в розмірі 50987,98 грн (п`ятдесят тисяч дев`ятсот вісімдесят сім гривень дев`яносто вісім копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_3 , проживаючого по АДРЕСА_2 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) судові витрати в розмірі 4011,14 грн (чотири тисячі одинадцять гривень чотирнадцять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.А.Девляшевський

Повний текст постанови складено 09 квітня 2021 року.