Ухвала

13 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 756/12242/20

провадження № 61-13390ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 рокута постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року у справіза позовом ОСОБА_1 до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , про зміну наймача житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, КП «Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати позивача наймачем житлового приміщення (квартири), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідачів переукласти з позивачем договір найму та договір надання комунальних послуг (договір надання послуги (послуг) з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій) щодо спірного житлового приміщення (квартири). Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимог обґрунтовані тим, що ОСОБА_7 та члени її сім`ї, а саме: батько ОСОБА_8 , мати ОСОБА_9 та брат ОСОБА_10 набули право зайняття трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі ордеру № 44628, серія Б від 28 листопада 1979 року, виданого на підставі рішення Виконкому Подільської районної Ради народних депутатів від 12 листопада 1979 року.

Батько ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Брат позивача ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач, яка є належним, законним користувачем житлового приміщення, направляла на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_11 офіційне звернення з вимогою про надання дозволу на заміну наймача житлового приміщення, які хоча і не є членами її сім`ї та членами сім`ї ОСОБА_8 та постійно не проживають, але формально місце реєстрації яких знаходиться в даній квартирі. Згода на заміну наймача від інших зареєстрованих повнолітніх мешканців в письмовому вигляді отримана.

Заміна наймача житлового приміщення проводиться у зв`язку зі смертю ОСОБА_8 , який відповідно до ордеру від 28 листопада 1979 року № 44628 виступав належним попереднім наймачем даного житлового приміщення. На даний момент позивач постійно проживає у зазначеній квартирі та безпосередньо несе витрати на її утримання, а саме сплачує комунальні платежі, підтримує належний технічний та санітарний стан. ОСОБА_1 отримала відмову відповідачів та змушена звернутися за захистом свого порушеного права в судовому порядку. Позивач вважає, що має переважне право стати належним наймачем квартири, оскільки безпосередньо вписана в ордер, як член сім`ї та є прямим спадкоємцем першої черги померлого ОСОБА_8 , який за життя був належним попереднім наймачем даного житлового приміщення.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Суди попередніх інстанцій встановивши, що члени сім`ї померлого ОСОБА_8 , а саме його онуки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не надають згоди на визнання позивача наймачем спірного приміщення, з метою запобігання порушенню житлових прав користування квартирою АДРЕСА_3 , дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

09 серпня 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про зміну наймача житлового приміщення.

Отже, зазначена справа є справою незначної складності, не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справою, ціна позову в якій перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , про зміну наймача житлового приміщення.

Копію ухвали, разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Крат