Провадження № 2/679/132/2021
Справа № 679/1629/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Стасюка Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Лисюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

04.12.2020 позивач звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 014/0336/82/0140646 від 27.11.2013 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив про те, що 27.11.2013 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання банківських послуг у сфері страхування № 014/0336/82/0140646.

За умовами Кредитного договору, Банк зобов`язувався надати позичальнику - ОСОБА_1 кредит на умовах та в порядку, визначеному Додатком до Публічної пропозиції на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а Позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати сплату грошових коштів.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 45776,88 грн.

Позивач вказував, що 21.06.2016 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 114/2-19-F, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 014/0336/82/0140646 від 27.11.2013, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_1 .

Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» втратив такі права.

За період користування кредитними коштами, відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. Внаслідок чого, у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором станом на 20.10.2020, яка становить 31938,89 грн. та складається з наступного:

- нараховані 3% річних у розмірі 1366,32 грн.,

- втрати від інфляції 2505,22 грн.,

- подвійна облікова ставка НБУ у розмірі 2954,90 грн.,

- заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) у розмірі 15164,78 грн.,

- заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 1885,94 грн.,

- заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) у розмірі 6002,64 грн.,

- заборгованість з пені 2059,09 грн.

На підставі викладеного, представник позивача просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 014/0336/82/0140646 від 27.11.2013, сплату процентів за користування кредитом та пеню за порушення умов Кредитного договору, станом на 20.10.2020 в розмірі 31938,89 грн. Також, позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати за сплату судового збору у розмірі 2102,00 грн та витрати на правову допомогу в сумі 20000,00 грн.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09.12.2020 відкрито провадження у справі, та вирішено розгляд справи проводити у спрощеному провадженні з повідомленням сторін.

20.01.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача - адвоката Калініна С.К., відповідно до змісту якого останній заперечував вимоги позову у повному обсязі з огляду на те, що 21.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І. вчинено виконавчий напис № 597 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 26126,31 грн. та 650 грн. за вчинення виконавчого напису.

Приватний нотаріус, мотивував виконавчий напис тим, що відповідач ОСОБА_1 є боржником за Кредитним договором № 014/0336/82/0140646 від 27.11.2013 року укладеним із АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Вердикт Капітал».

Строк платежу за Кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 20.09.2019 по 07.02.2020. Сума заборгованості складає 26126,31 грн.

ТОВ «Вердикт Капітал» пред`явив виконавчий напис № 597 від 21.02.2020 для виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В., на підставі якого приватний виконавець, 07.04.2020 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №61744470.

Представник відповідача, звертає увагу, що позовна заява ТОВ «Вердикт Капітал» так само як і виконавчий напис № 597 від 21.02.2020 охоплює період з 20.09.2019 по 07.02.2020.

Наявність виконавчого напису №597 від 21.02.2020 про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, припиняє правовідносини сторін кредитного договору, звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою ст.625, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України.

Згідно висновків які містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа № 14-10цс 18) та від 04.07.2018 (справа № 14-154цс18) коли є наявне рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, то таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому, правовідносини між сторонами є припиненими.

Представник відповідача вважає, що ТОВ «Вердикт Капітал» використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у лютому 2020 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богомолової Д.І. із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 26126,31 грн. та 650 грн. за вчинення виконавчого напису.

Представник відповідача вважає, що позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився 21.02.2020 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Д.І. вчинивши виконавчий напис № 597.

Крім того, представник відповідача вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлений робітниками банку - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Сама позовна заява не містить необхідних даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту.

Представник відповідача вказує, що позивач на підтвердження здійснення відповідачем розрахунків за кредитним договором будь-яких документів не надав. У додатках до позовної заяви відсутні докази, які б підтверджували факт повернення відповідачем будь-яких коштів.

На підставі наведеного просить відмовити в позові ТОВ «Вердикт Капітал», у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення.

01.02.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив за підписом генерального директора ТОВ «Вердикт Капітал» Іжаковського О.В., в якому останній вказує, що на його думку в діях відповідача має місце «зловживання правом», формально закріплене у ч.3 ст.13 ЦК України як недопущення дій особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Ці дії порушують суб`єктивні права та охоронювані законом інтереси інших осіб і можуть стати підставою для настання передбачених законом негативних наслідків.

Щодо відсутності факту видачі кредиту позичальнику - ОСОБА_1 представник позивача зазначає, що об`єктивних обставин та доказів на спростування факту погашення позичальником протягом значного проміжку часу «нібито неотриманого» кредиту, відповідачем не надано.

Позивач зазначає, що оспорювання факту видачі кредиту, набуло поширення як тактичний прийом визнання Кредитних договорів недійсними, посилаючись на загальні положення цивільного законодавства, оскільки позика завжди пов`язується із реальним фактом передачі речі, однак, в даному випадку, факт отриманий кредитних коштів належно та достатньо підтверджується іншими доказами, наявними у справі, а саме: виписками по рахункам, які є регістрами аналітичного обліку, які вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, розрахунком заборгованості, заявою на отримання кредиту.

Крім того, представник позивача вказує, що умовами Кредитного договору №014/0336/82/0140646 від 27.11.2013 укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 на момент його укладення: та додатками, визначено детальну інформацію стосовно погашення заборгованості, нарахування відсотків та ставки. Під час укладення кредитного договору відповідача було попереджено що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач; надана інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Також, звертає увагу на те, що у договорі прописані: сукупна вартість кредиту та строк, річні та щомісячні відсотки, збільшення процентної ставки у випадках передбачених договором, порядок здійснення платежів погашення фактично нарахованих відсотків.

Позивач вказує, що подання до суду наявних в учасника справи доказів є його прямим обов`язком. Суд же за результатами розгляду спору має зробити у відповідних судових актах свій висновок про те, що стверджуване однією стороною на підтримку своєї позиції є більше ймовірним, аніж заперечення іншої сторони проти цього.

Верховний Суд 23.10.2019 у постанові (справа №917/1307/18) розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17.

Щодо вчиненого виконавчого напису нотаріуса представник вказує, що обставини вчинення виконавчого напису нотаріуса не можуть братись до уваги судом, так як вчинення виконавчого напису нотаріуса - це позасудовий спосіб стягнення заборгованості. Натомість, скасовуючи виконавчий напис суд встановлює безспірність заборгованості та інші питання, які не вирішуються в рамках даної справи.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання за кредитним договором №014/0336/82/0140646 від 27.11.2013 кредитор має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням.

Згідно з ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позивач вказує, що ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Також, вказує на правову позицію Верховного Суду у справі № 6-522цс17, а саме, що у силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем, відтак, стягнення заборгованості незалежно від нарахування 3% річних за користування чужими грошима, також відбувається за кожним окремим платежем у відповідності до графіку платежів за Кредитним договором № 014/0336/82/0140646 від 27.11. 2013.

На підставі наведено представник позивача просить позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання 12.04.2021 представник позивача не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Останній подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

У судове засідання 12.04.2021 відповідач не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Згідно наявної в матеріалах справи заяви представника відповідача адвоката Калініна С.К. від 14.01.2021, останній просив розгляд справи проводити без участі сторони відповідача.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.11.2013 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання банківських послуг у сфері страхування № 014/0336/82/0140646. Відповідно до п.1.1.1 Договору відповідачу було надано кредит у розмірі 45776,88 грн. зі сплатою 35,9 % річних, передбачених п.1.1.8 Договору. Строк дії кредиту 72 місяці з дати надання кредиту, передбачено п.1.1.6 Договору. Відповідно до п. 1.1.12.2 Договору сума щомісячних платежів становить 1556,00 грн.

Як вбачається з Додатку №1 до Додаткової угоди №014/0336/82/0140646/81-1/30638 від 17.04.2019 до Договору про надання банківських послуг у сфері страхування №014/0336/82/0140646 від 27.11.2013 укладеної між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , залишок за кредитом становить 15496,87 грн., зі сплатою 35,9 % річних, термін кредиту 15 місяців. Крім того, вбачається, що відповідачу надавалися канікули строком на 6 місяців, в період яких сума платежу становить 791 грн.

20.09.2019 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 114/2-19-F, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №014/0336/82/0140646 від 27.11.2013, та Додатку №1 до Додаткової угоди №014/0336/82/0140646/81-1/30638 від 17.04.2019 укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні і в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, інше не встановлено договором або законом.

Отже, позивач ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідачів.

Як вбачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості, станом на 20.10.2020 відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором №014/0336/82/0140646 в розмірі 31938,89 грн, яка складається з наступного:

- заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) у розмірі 15164,78 грн.,

- заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 1885,94 грн.,

- заборгованість з пені 2059,09 грн.,

- заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) у розмірі 6002,64 грн.,

- нараховані 3% річних у розмірі 1366,32 грн.,

- втрати від інфляції 2505,22 грн.,

- подвійна облікова ставка НБУ у розмірі 2954,90 грн.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК У4країни, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 629 ЦК України, передбачає, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Що стосується позовних вимог до позивальника, то згідно 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що ст.625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Станом на день подання позовної заяви ОСОБА_1 не повернув отримані кредитні кошти за договором № 014/0336/82/0140646 від 27.11.2013, оскільки докази такого повернення в матеріалах справи відсутні.

З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання з повернення кредитних коштів, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахування яких передбачено ч 2 ст. 625 ЦК України.

Позовна вимога про нарахування 3% річних за період з 20.10.2017 по 20.10.2020, виходячи із заборгованості по кредиту у розмірі 15164,78 грн. складає 1366,32 грн. (15164,78 х 3%/ 365 днів х 1097 днів) та підлягає задоволенню шляхом стягнення цієї заборгованості з відповідача ОСОБА_1 .

Позовна вимога про стягнення інфляційних збитків в розмірі 2505,22 грн., обрахована за вищезазначений період також підлягає задоволенню шляхом стягнення цієї суми з відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги № 114/2-19-F від 20.09.2019 заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитом (за тілом кредиту) становить 15164,78 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 1885,94 грн., заборгованість з пені 2059,09 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позивачем надано належні докази щодо існування заборгованості за кредитним договором №014/0336/82/0140646 від 27.11.2013 року, натомість відповідачем не надано будь-яких доказів щодо відсутності заборгованості за вказаним договором.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення пені, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеної у постанові від 31.10.2018 по справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 14-10цс18 та від 04.07. 2018 у справі № 14-154цс18.

Додатковою угодою №014/0336/82/0140646/81-1/30638 від 17.04.2019 до Договору про надання банківських послуг у сфері страхування №014/0336/82/0140646 від 27.11.2013 сторони погодили дату остаточного погашення кредиту 17.07.2020.

Відповідно до п. 10.3 кредитного договору визначено, що за порушення строків повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, тоді як розрахунок сум 2594,90 грн. здійснено позивачем виходячи з подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги щодо стягнення пені слід задовольнити частково в розмірі 2482,43 грн. за період 20.10.2019 по 17.07.2020.

Також, частковому задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 6002,64 грн., обрахованими позивачем з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку. Так згідно проведеного судом розрахунку розмір відсотків за період з 20.09.2019 по 17.07.2020 становить 4566,28 грн.

Посилання представника відповідача на висновки які містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа № 14-10цс 18) та від 04.07.2018 (справа № 14-154цс18) як на підставу припинення зобов`язання, в зв`язку зі зверненням позивача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, судом оцінюються критично. Так як у вищезазначених постановах вказано, що правовідносини між сторонами є припиненими, якщо є рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.

Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, як загального, так і спеціального. Вирішуючи дану заяву суд виходить з наступного.

У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі №444/9519/12 зазначила, що відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5 ст.261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст.1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст. 252-255 ЦК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на вищевикладене, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Відповідно до Додатку №1 до Додаткової угоди №014/0336/82/0140646/81-1/30638 від 17.04.2019 до Договору про надання банківських послуг у сфері страхування №014/0336/82/0140646 від 27.11.2013 укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_1 сторони узгодили суму заборгованості та графік її погашення. Так, згідно графіку погашення кредиту за ануїтентною схемою погашення визначено, що залишок за кредитом становить 15496,87 грн., термін кредитування становить 15 місяців. Крім того, відповідачу надавались кредитні канікули терміном на 6 місяців, протягом яких сума платежу для щомісячного погашення кредиту становила 791,00 грн.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України відбулося переривання перебігу позовної давності.

Позивач звернувся до суду з позовом 04.12.2020 за допомогою засобів поштового зв`язку, тобто до спливу позовної давності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява представника відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача задоволенню не підлягає.

Зважаючи на те, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, свій розрахунок суду не представив, суд, виходячи із наданого розрахунку позивача, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідачів витрат на професійну правову допомогу у розмірі 20000 грн.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. витрат на надання правової допомоги

З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1975,88 грн. судового збору.

Керуючись статтями 11, 526, 554, 559, 610-612, 626, 629, 1046-1049 ЦК України, статтями 2, 4, 7, 76-83, 133-141, 264-268, 352, 354 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитом у розмірі 30030,06 грн., 5000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу, 1975,88 грн. судового збору, а всього 37005 ( тридцять сім тисяч п`ять) гривень 94 коп.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до п.п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 12.04.2021

Сторони у справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , юридична адреса: 04053м.Київ, вул.Кудрявський Узвіз, 5-Б.

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Р.М. Стасюк