ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6644/21 Справа № 175/3514/19 Суддя у 1-й інстанції - Новік Л.М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року про забезпечення позову

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

У лютому 2021 року представник позивача - адвокат Хранюк Артем Романович звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти заборону на вчинення будь-яким особам, в тому числі органам Державного земельного кадастру, нотаріусам, державним реєстраторам та іншим особам уповноваженим вчиняти реєстраційні дії, здійснювати розформування чи об`єднання земельних ділянок, будь яких реєстраційних дій з приводу відчуження, зміни власника, передачі в заставу, оренду, іпотеку майнових прав, розформування чи об`єднання земельної ділянки: земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,1288 га у АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер нерухомого майна: 14, кадастровий номер::02:013:0069; накласти заборону на вчинення будь-яким особам, в тому числі нотаріусам, державним реєстраторам та іншим особам уповноваженим вчиняти реєстраційні і нотаріальні дії, здійснювати будь які реєстраційні та нотаріальні дії з приводу відчуження, зміни власника, передачі в заставу, іпотеку майнових прав, посвідчення договорів купівлі-продажу, дарування щодо наступного майна: - житловий будинок загальної площею 274,7 кв.м у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 14; - нежитлові будівлі та споруди розташовані за адрескою: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер нерухомого майна: 101.

Заява мотивована тим, що позивач має права відслідковувати стан майна відповідача. В лютому 2021 на платформі інтернет ресурсу ОLХ ID:НОМЕР_2 з`явилось оголошення про продаж дому в смт. Ювілейний с телефоном доньки померлого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( НОМЕР_1 ), подзвонивши за цим номером телефону їм відповіли, що так, продають саме цю нерухомість. Згідно інформації із Державного реєстру речових прав за відповідачем станом на 16.02.2021 р. зареєстровано право приватної власності на наступне майно: Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,1288 га у АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер нерухомого майна: 14, кадастровий номер::02:013:0069; Житловий будинок загальної площею 274,7 кв.м у АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер нерухомого майна: 14; Нежитлові будівлі та споруди розташовані за адрескою: АДРЕСА_2 .Реєстраційний номер нерухомого майна: 101, який теж знаходиться в стані продажу у агентства нерухомості « КВАДРАТ-ГРУПП » тел. НОМЕР_3 (оголошення про це висить саме на воротах цього об`єкту). Померлий відповідач як спадкодавець має спадкоємців, зокрема дружину ОСОБА_1 та дітей інформація про яких відсутня. В разі успадкування зазначеного майна боржника, спадкоємці можуть розпорядитись ним на свій розсуд. В разі неприйняття спадкоємцями спадщини і визнання її від умерлою, ним розпорядиться новий власник. В усіх цих випадках, існує реальна загроза відчуження майна боржника особами які його успадкують або отримають право на розпорядження цим майном.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено заборону на вчинення будь-яким особам, в тому числі органам Державного земельного кадастру, нотаріусам, державним реєстраторам та іншим особам уповноваженим вчиняти реєстраційні дії, здійснювати розформування чи об`єднання земельних ділянок, будь яких реєстраційних дій з приводу відчуження, зміни власника, передачі в заставу, оренду, іпотеку майнових прав, розформування чи об`єднання земельної ділянки: Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,1288 га у АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер нерухомого майна: 14, кадастровий номер::02:013:0069.

Накладено заборону на вчинення будь-яким особам, в тому числі нотаріусам, державним реєстраторам та іншим особам уповноваженим вчиняти реєстраційні і нотаріальні дії, здійснювати будь які реєстраційні та нотаріальні дії з приводу відчуження, зміни власника, передачі в заставу, іпотеку майнових прав, посвідчення договорів купівлі-продажу, дарування щодо наступного майна: - Житлового будинку загальної площею 274,7 кв.м у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 14; - Нежитлової будівлі та споруди розташованих за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер нерухомого майна: 101.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка була залучена судом першої інстанції як правонаступник ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить вказану ухвалу скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про права та інтереси іпотекодержателя спірного майна.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4).

Крім того, пунктами 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року № 9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У рішенні Дейвіда Горнсбі (David Hornsby) та Ади Енн Горнсбі (Ada Ann Hornsby) проти Грецької Республіки, № 18357/91, § 40 від 19 березня 1997 року, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece), Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, вид забезпечення позову, який просив застосувати позивач, є відповідним предмету позову.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики та вважає, оскільки боржник помер, існує ризик відчуження спірного майна спадкоємцями до вирішення справи по суті. Розмір заявлених позовних вимог визначений позивачем складає 5 515227,38 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено з ЄДРСР, що 26.04.2021 року було залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .

Предметом спору у даній справі є вимоги щодо стягнення грошових коштів, а невжиття співмірних заходів забезпечення позову може мати негативні наслідки та утруднити виконання ймовірного судового рішення у разі задоволення позову.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що вищезазначене майно знаходиться в іпотеці, тому порушуються права та інтереси ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», зважаючи на наступне.

Встановлено, що 15 грудня 2014 між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (банк) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позичальник) було укладено Генеральну кредитну угоду № 5021N11.

В межах генеральної угоди між сторонами були укладено кредитні договори № 50117К11 від 21.07.2017 та № 18-63КО0011від 18.12.2018.

У забезпечення зобов`язань за Генеральною угодою між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_3 26 грудня 2014 року був укладений Іпотечний договір № 50214Z61, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О., зареєстрованим в реєстрі за № 2685.

Предметом зазначеного договору іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1288 га у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 14, кадастровий номер: :02:013:0069; ;итловий будинок загальної площею 274,7 кв.м у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14.

Договором про внесення змін № 50214Z61-0005 від 21.12.2018 року зазначений іпотечний договір викладений в новій редакції, однак предмет іпотеки не змінився.

Відповідні обтяження за іпотечним договором від 26.12.2014 року на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,1288 га у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 14, кадастровий номер: :02:013:0069; Житловий будинок загальної площею 274,7 кв.м у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 14 були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: номер запису про іпотеку 8276752 від 26.12.2014 року, номер запису про обтяження 8276740 від 26.12.2014 року щодо земельної ділянки, номер запису про іпотеку 8276720 від 26.12.2014 року, номер запису про обтяження 8276703 від 26.12.2014 року щодо житлового будинку, що підтверджується Інформаційною довідкою № 258346400 від 26.05.2021 року.

30 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_3 був укладений Іпотечний договір № 50215Z45, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О., зареєстрованим в реєстрі за № 2861. Предметом зазначеного договору іпотеки, окрім іншого, є нежитлові будівлі та споруди розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна: 01.

Договором про внесення змін№ 50215Z45-0002 від 21.12.2018 року зазначений іпотечний договір викладений в новій редакції, однак предмет іпотеки не змінився.

Відповідні обтяження за договором іпотеки від 30.12.2015 року на нежитлові будівлі та споруди розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна: 01, були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: номер запису про іпотеку 12869409 від 30.12.2015 року, номер запису про обтяження 12869456 від 30.12.2015 року, що підтверджується Інформаційною довідкою № 258349287 від 26.05.2021 року.

Судом апеляційної інстанції було досліджено ЄДРСР та встановлено, що 22 червня 2021 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог - Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України».

Аналізуючи положення Закону України «Про іпотеку», Верховний Суд у постанові від 10.04.2018 у справі №910/4772/17 зазначив, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно.

При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції був допитаний представник ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», який пояснив суду, що на сьогоднішній день банк самостійно не звертався із вимогами щодо звільнення з-під арешту, заборони іпотечного майна.

Також, зміст позовних вимог, заявлений ОСОБА_2 не свідчать про їх спрямованість на доведення підстав для припинення іпотеки.

Тобто на теперішній час не порушуються права та інтереси ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав третьої особи, оскільки майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами виник спір та існує загроза утруднення виконання можливого рішення суду, а тому є підстави для забезпечення позову.

Обраний спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки розмір позовних вимог складає 5 515 227,38 грн., та є адекватним та не порушує права інших осіб.

Доводи апелянта, яка у даних правовідносинах є правонаступником відповідача, даний факт не спростовують.

На теперішній час рішення у справі не ухвалено.

З огляду на викладене підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з наведених у апеляційній скарзі доводів не вбачається.

Крім того, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» не позбавлений права самостійно звернутись до суду з відповідними вимогами щодо скасування заходів забезпечення позову.

Порушень норм процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко