Провадження №2/447/100/21
Справа №447/2651/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

12.04.2021 Миколаївський районний суд Львівської області

в складі судді Павліва В.Р.

за участю секретаря судового засідання судового засідання Білявської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про визнання звільнення незаконним та стягнення моральної шкоди ,-

Процесуальні дії у справі.

28.09.2020 до Миколаївського районного суду Львівської області надійшли матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про визнання звільнення незаконним та стягнення моральної шкоди. В обгрунтування позову наведено таке. З 2002 року ОСОБА_1 працювала головним бухгалтером МКП «Миколаївводоканал». В період з 20.07.2020 - 24.07.2020 тимчасова комісія Миколаївської міської ради провела аналіз фінансового стану підприємства, за результатами якого було складено «Довідку про результати надання практичної допомоги МКП «Миколаївводоканал» в детальному економічному аналізі та розробці оперативних заходів реагування стабілізації фінансового становища». В складеній довідці було вказано на допущені недоліки в роботі підприємства та рекомендовано директору вжити ряд організаційних заходів на їх виправлення. Примірник вказаної довідки був вручений директору під розписку 24.07.2020.

26.08.2020 року нею надано письмові пояснення щодо складеної довідки, в яких висловлено свою незгоду щодо виявлених порушень (в частині, що стосувалася роботи головного бухгалтера) та вказаного дня її було звільнено з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України на підставі наказу від 26.08.2020 року №71 «Про першочергові заходи щодо стабілізації фінансового становища підприємства».

Вказаний наказ вважає незаконним, оскільки відповідач звільнив її з роботи з пропуском встановленого Законом місячного строку, в наказі не вказано дати вчинення проступку (вірніше проступків), та не вказано. яке саме одноразове грубе порушення вона вчинила. Так, згідно оскаржуваного наказу вона була звільнена за цілу низку порушень, починаючи від реєстрації господарських договорів та закінчуючи повіркою лічильників.

Позивачка також не згідна із змістом оскаржуваного нею наказу, з огляду на його поверхневий та формальний характер. Зокрема, в наказі не вказані конкретні факти порушення позивачкою своїх прямих посадових обов`язків. Натомість продубльовані загальні формулювання із довідки тимчасової комісії. При цьому, більшість зазначених в наказі порушень взагалі не відносяться і не могли відноситися до повноважень головного бухгалтера, а тому просила визнати її звільнення із займаної посади незаконним та скасувати наказ директора міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» від 26.08.2020 року № 71, а також поновити її у міському комунальному підприємстві «Миколаївводоканал» на посаді головного бухгалтера з 27.08.2020 року та стягнути з міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 27.08.2020 року, який становить станом на 12.04.2021 165 909 (сто шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`ять ) гривень 48 коп.

Факт безпідставного звільнення працівника з роботи, з порушеннями трудового законодавства, свідчить про заподіяння їй душевних страждань та є підставою для відшкодування моральної шкоди. Вона 45 років відпрацювала на різних посадах, дотичних до галузі комунального господарства, м. Миколаєва. З них, 20 років на посаді головного бухгалтера. За цей час робота стала важливою та невід`ємною частиною життя позивачки. Вона була тісно інтегрована у робочий колектив, відчувала свою потрібність та значимість. Також за час роботи на посаді головного бухгалтера ОСОБА_1 здобула авторитет як на підприємстві, так і серед своїх колег бухгалтерів з інших установ міста та області.

Відтак, факт безпідставного звільнення, проведеного з грубими порушеннями законодавства про працю заподіяв ОСОБА_1 сильні душевні страждання, суттєво знизив її престиж та ділову репутацію. Позивачка втратила важливі для неї життєві зв`язки, позбавлена можливості продовжувати свою професійну кар`єру, оскільки звільнення головного бухгалтера «по статті» фактично унеможливлює подальше працевлаштування у цій сфері. Також внаслідок незаконного звільнення позивачка позбавлена стабільного джерела доходу, заробітної плати, що також спричиняє душевний дискомфорт, не впевненість у «завтрашньому дні» та вимагає вживати додаткові зусилля для організації її подальшого життя, а тому просила стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн. та понесені судові витрати.

06.10.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив, що справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалу суду, копію позовної заяви та доданих до неї документів суд надсилав відповідачу на адресу його місця знаходження.

22.10.2020 на адресу суду відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, доводи позивачки вважає необґрунтованими та не підтвердженими належними та достовірними доказами по справі. Окрім того відповідач зазначає, що відповідно до наказу № 71 від 26.08.2020 року «Про першочергові заходи щодо стабілізації фінансового становища підприємства» головний бухгалтер ОСОБА_1 була звільнена за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, покладених на неї трудовим договором відповідно до п.1. ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України.

Підставами для звільнення головного бухгалтера ОСОБА_1 стали: довідка про результати надання практичної допомоги МКП «Миколаївводоканал» в детальному економічному аналізі та розробці оперативних заходів реагування стабілізації фінансового становища, яка була складена тимчасовою комісією Миколаївської міської ради на виконання розпорядження виконавчого комітету від 01.07.2020р. № 35/01-09; наказ № 53 від 03.07.2020 року «Про стан відомчого контролю за використанням води»; наказ № 8 від 24.01.2020 року «Про дисциплінарне стягнення» та протокол № 4 оперативної наради апарату МКП «Миколаївводоканал» від 05.08.2020 року.

В наказі про звільнення з роботи позивачки роботодавцем зазначено, що при звільненні з роботи бухгалтера ОСОБА_2 (наказ № 56-к від 28.07.2020р.) даному працівнику виплачена компенсація за 121 день невикористаної відпустки. А це є одноразове грубе порушення своїх трудових обов`язків позивачки передбачених посадовою інструкцією головного бухгалтера.

В наказі № 53 від 03.07.2020 року «Про стан відомчого контролю» зазначено, що Економічною службою підприємства (головний бухгалтер ОСОБА_1 та економіст ОСОБА_3 ) робота щодо попередження фінансових втрат не аналізувались та будь-які запобіжні заходи по фінансових втратах не проводились. Питання про притягнення інших посадових осіб до відповідальності вирішиться після їх виходу з лікарняного та повернення з відпустки. З приводу даного наказу головним бухгалтером було дано письмове пояснення 27.07.2020 року.

Згідно п.10 Протоколу № 4 оперативної наради апарату МКП «Миколаївводоканал`від 05.08.2020 року головного бухгалтера ОСОБА_1 було зобов`язано в термін до 09.08.2020 року представити для узагальнення директору підприємства пропозиції по усуненню недоліків та стабілізації фінансового стану підприємства для підготовки матеріалів на розгляд виконкому міської ради. Даного розпорядження директора підприємства позивачкою в терміни вказані в протоколі оперативної наради не були виконані. Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» звільнив позивачку у відповідності до вимог ч. 1 ст. 148 КЗпП України, а тому просив в позові відмовити.

26.10.2020 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

10.11.2020 позивачка ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив.

20.11.2020 відповідач міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» подав до суду заперечення на відповідь на відзив.

01.12.2020 ОСОБА_1 подано до суду додаткові пояснення по справі.

29.12.2020 відповідач міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» подав до суду заперечення на додаткові пояснення по справі

25.02.2021 представник міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» адвокат Кунців П.Р. подав до суду клопотання про долучення доказів.

12.04.2021 до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника в міського комунального підприємства «Миколаївводоканал».

12.04.2021 представником позивачки Ковальчук І.О. подано до суду заяви, згідно яких просить стягнути з міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 12.04.2021 у розмірі 165 909 (сто шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`ять ) гривень 48 коп. та 25 тисяч моральної шкоди. Окрім того вказує , що докази на підтвердження понесених судових вират нею будуть подані протягом п`яти днів з часу винесення рішення суду.

Суд встановив:

З 2002 по 2020 р.р. ОСОБА_1 працювала головним бухгалтером МКП «Миколаївводоканал», що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до наказу № 71 від 26.08.2020 «Про першочергові заходи щодо стабілізації фінансового становища підприємства» головний бухгалтер ОСОБА_1 була звільнена за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, покладених на неї трудовим договором відповідно до п.1. ч.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України.

Підставами для звільнення головного бухгалтера ОСОБА_1 стали: Довідка про результати надання практичної допомоги МКП «Миколаївводоканал» в детальному економічному аналізі та розробці оперативних заходів реагування стабілізації фінансового становища (надалі - Довідка), яка була складена тимчасовою комісією Миколаївської міської ради на виконання розпорядження виконавчого комітету від 01.07.202 № 35/01-09; наказ № 53 від 03.07.2020 «Про стан відомчого контролю за використанням води»; наказ № 8 від 24.01.2020 року «Про дисциплінарне стягнення» та Протокол № 4 оперативної наради апарату МКП «Миколаївводоканал» від 05.08.2020 року.

МКП «Миколаївводоканал» здійснює свою діяльність на підставі статуту, затвердженого рішенням 67-ї сесії 7-го скликання Миколаївської міської ради Львівської області від 17.06.2020 року № 1831.

ОСОБА_1 здійснює свою діяльність відповідно до посадової інструкції головного бухгалтера, затвердженої директором МКП «Миколаївводоканал» від 01.08.2003р.

Оцінка суду.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.

Відповідно до п.22, п.27 Постанови №9 пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992р., у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось раніше за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України).

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Звільнення є найбільш тяжким видом стягнення, який може бути накладений на працівника за вчинення ним проступку, проте в матеріалах справи відсутні дані про те, що при обранні стягнення відносно ОСОБА_1 відповідач враховував ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу позивача, відповідно до положень ч.3ст.149 КЗпП України.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержені власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Власник або уповноважений ним орган має право вимагати від працівника виконання лише тих трудових обов`язків, які обумовлені між ними і застосовувати дисциплінарну відповідальність за вчинення працівником проступку, тобто не просто за виявлення факту порушення трудової дисципліни, а за наявності встановленої особи працівника, який порушив трудові обов`язки, його вини, характеру порушення трудової дисципліни, шкідливих наслідків виявленого правопорушення, встановлення причинного зв`язку між правопорушенням та шкідливими наслідками.

Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягнені працівника до даного виду відповідальності, власник або уповноважений ним орган повинен навести конкретні факти допущенного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, тобто дуже важливо, щоб накази роботодавця були обґрунтованими та видавалися у чіткій відповідності з чинним законодавством.

У наказі про накладання дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому саме полягає порушення трудової дисципліни, тобто вказано на фактичні обставини, які стали підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Стаття 233 КЗпП України передбачає, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст. 235 КЗпП України «при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.»

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України «при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. .V 100» - п. 21 Постанова «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» N 13 від 24.12.1999р.

Згідно абзацу 1 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (надалі - Порядок 100), «нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період».

Відтак, сума заборгованості відповідача з виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 165 909 (сто шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`ять ) гривень 48 коп. (1050,06 грн. середньоденного заробітку х 158 робочих днів).

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання звільнення із займаної посади незаконним, скасування наказу міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» «Про першочергові заходи щодо стабілізації фінансового становища підприємства» від 26.08.2020 року №71, поновлення на роботі на посаді головного бухгалтера та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Позивачем не доведено завдання їй моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивачем не доведено завдання їй моральної шкоди з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позов в цій частині є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про визнання звільнення незаконним та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати звільнення ОСОБА_1 із займаної посади незаконним.

Скасувати наказ міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» «Про першочергові заходи щодо стабілізації фінансового становища підприємства» від 26.08.2020 року №71.

Поновити ОСОБА_1 у міському комунальному підприємстві «Миколаївводоканал» на посаді головного бухгалтера.

Стягнути з міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 165 909 (сто шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`ять ) гривень 48 коп.

Стягнути з міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840,00 грн.

У задоволенні моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Міське комунальне підприємство 2Миколаївводоканал», місцезнаходження: м. Миколаїв, вул.. Чорновола 1, Львівської області, .

Повний текст рішення складено 13.04.2021

Суддя Павлів В. Р.