КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/9138/19 Головуючий у І інстанції - Мазур Ю.Ю.
апеляційне провадження №22-ц/824/542/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сержанюка А.С.,Суханової Є.М.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» та апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року та на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про захист честі, гідності і ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року позивач ОСОБА_2 , в особі свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет на веб-сайті uaportal.com була розміщена стаття під назвою (мовою оригіналу) « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка містить відомості про ОСОБА_2 наступного змісту: (російська мова по тексту цієї постанови і далі вказана мовою оригіналу )

«Топ-чиновник Службы внешней разведки ОСОБА_5 имеет недвижимость на миллионы долларов, родственников-россиян, бизнес в Крыму, и несет ответственность за сотни смертей…

… во время работы в СБУ ОСОБА_6 чрезвычайно интересовался вопросом закупки лекарств. Было установлено, что именно он ответственен за пропажу в Украине лекарств для диализа, вследствие которой погибло порядка 200 украинцев.

… у него есть три дома в Конче-Заспе общей стоимостью в $8 млн, его падчерица летает по маршруту «Одесса-Киева» на чартерном вертолете за $6 тысяч, а у всех его родственников, - российское гражданство.»

До теперішнього наведені відомості про позивача розміщені в мережі Інтернет за URL-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 та є доступними до перегляду для необмеженого кола осіб.

В якості джерела розміщених відомостей про позивача у вищевказаній статті зазначене розслідування програми «Наші гроші» та наведене посилання на відеозапис програми «Наші гроші з ОСОБА_7 » від ІНФОРМАЦІЯ_4 , який розміщений в мережі Інтернет на каналі « BIHUS info », зареєстрованому на веб-сайті youtube.com.

Однак, позивач вважає, що поширені у Статті під назвою (мовою оригіналу) « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відомості не відповідають дійсності та порушують особисте немайнове право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації.

Дійсно, ІНФОРМАЦІЯ_4 Приватним акціонерним товариством «Телерадіокомпанія Люкс» у передачі «Наші гроші з ОСОБА_7 », яка вийшла в ефір о 21.30 год. на телевізійному каналі « Телеканал новин «24 », була здійснена трансляція сюжету, який містить відомості про позивача.

В подальшому вказаний сюжет був розміщений в мережі Інтернет, зокрема за URL -адресами:

- ІНФОРМАЦІЯ_8 д заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_9 », зареєстрованому на веб-сайті youtube.com;

- ІНФОРМАЦІЯ_10 під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_11 » на каналі « BIHUS info », зареєстрованому на веб-сайті youtube.com;

- ІНФОРМАЦІЯ_12 під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_19 /// Наші гроші № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 )» на каналі «BIHUS info», зареєстрованому на веб-сайті youtube.com;

- ІНФОРМАЦІЯ_14 під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_15 » на веб-сайті bihus.info,

де до теперішнього часу відомості про позивача, що містяться в сюжеті, є доступними до перегляду для необмеженого кола осіб.

Разом з тим, позивач вважає, що відомості про нього, які містяться в сюжеті телевізійної передачі «Наші гроші з ОСОБА_7 » від ІНФОРМАЦІЯ_4, а відповідно й відомості про позивача, які містяться у Статті, є недостовірними та такими, що порочать його честь, гідність і ділову репутацію, що й стало підставою для звернення до суду із цією позовною заявою, в якій просить:

1.Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2 та підлягає спростуванню, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті uaportal.com у статті « ІНФОРМАЦІЯ_2» інформацію стосовно ОСОБА_2 , а саме:

«Топ-чиновник Службы внешней разведки ОСОБА_5 имеет недвижимости на миллионы долларов, родственников-россиян, бизнес в Крыму, и несет ответственность за сотни смертей…

… во время работы в СБУ ОСОБА_6 чрезвычайно интересовался вопросом закупки лекарств. Было установлено, что именно он ответственен за пропажу в Украине лекарств для диализа, вследствие которой погибло порядка 200 украинцев.

… у него есть три дома в Конча-Заспе общей стоимостью в $8 млн, его падчерица летает по маршруту "Одесса-Киев" на чартерном вертолете за $6 тысяч, а у всех его родственников, - российское гражданство.»

2.Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2 та підлягає спростуванню, поширену Приватним акціонерним товариством «Телерадіокомпанія Люкс» ІНФОРМАЦІЯ_4 на телевізійному каналі «Телеканал новин «24» у передачі «Наші гроші з ОСОБА_7 » інформацію стосовно ОСОБА_2 , а саме:

1) «Два роки тому у закупівлю цих препаратів втрутилася СБУ. Втрутилася так, що зупинила її на кілька місяців. Усе відбувалося під гаслом боротьби за чесну конкуренцію, а закінчилося дефіцитом препаратів і смертями пацієнтів.»;

2) «Для посилення психологічного ефекту з`явилися й кримінальні провадження про змову на тендерах, мовляв, медичні чиновники змовилися з постачальником тих препаратів, якими лікувалися найбільше хворих.

… і листами, і провадженнями СБУ боролася не за тендери, а за хабарі, бо справи з`явилися після того, як фірма відмовилася платити спецслужбі відкати.

Им очень важно было показать другим дистрибьютерам, что не платить нельзя.

Не секрет, що роками фармбізнес в Україні «доїв» бюджет і «косив» від податків за допомогою офшорних схем, а СБУ, яка ці схеми знала і бачила, роками «доїла» фармбізнес - заробляла на тому, що ці схеми не чіпала.

Вместо того, чтобы пресекать эти схемы, они их курируют.

І займалася цим … саме економічна контррозвідка СБУ, котру два роки очолював ОСОБА_15. »;

3) « Ми знайшли обґрунтовані докази того, що родичі новоспеченого розвідника мають громадянство Росії.»;

4) «Родина першого замголови розвідки вільно катається «тусити», саме «тусити» в анексований Крим, отримує російські паспорти, бізнес там реєструє»;

5) «СБУшник, родичі якого обвішані будинками по два мільйони доларів, після того, як він імпорт ліків покурував.»

6) «Розвідник, в родині якого паспортів з «куркою» більше, ніж паспортів з тризубом».

3. Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2 та підлягає спростуванню, поширену ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_16 за URL-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10 на Інтернет-каналі «BIHUS info», зареєстрованому на веб-сайті youtube.com, інформацію стосовно ОСОБА_2 , а саме:

«Он у нас демон существует в двух ипостасях, да, в одной он многолетний сотрудник службы безопасности с висящей на родственниках недвигой на что-то там около восьми миллионов долларов и влезший в невероятное количество разных коммерческих тем, а во второй - это второй по должности разведчик в стране с двойным гражданством у восьми родственников, с перелетами этих родственников чартерным вертолетиком и регулярными посещениями оккупированных территорий.»

4. Зобов`язати ОСОБА_3 спростувати поширену недостовірну інформацію, що стосується ОСОБА_2 , не пізніше 10 днів із дня набрання судовим рішенням законної сили шляхом повідомлення на веб-сайті uaportal.com про ухвалене судове рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, із розміщенням наступного тексту спростування:

«Поширені ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті uaportal.com відомості про першого заступника голови Служби зовнішньої розвідки України ОСОБА_2 , а саме відомості:

-щодо незаконного втручання ОСОБА_2 , як одного з керівників Служби безпеки України, в діяльність суб`єктів державних закупівель медичних препаратів для діалізу, яке призвело до призупинення цих закупівель та смерті людей;

-щодо вимагання та отримання від суб`єктів державних закупівель медичних препаратів незаконної винагороди;

-щодо наявності в членів родини ОСОБА_2 у власності нерухомого майна загальною вартістю близько 8 мільйонів доларів США;

-щодо наявності у 8 членів родини ОСОБА_2 подвійного громадянства, у тому числі, громадянства Російської Федерації та систематичного відвідування ними тимчасово окупованої території АР Крим,

є такими, що не відповідають дійсності».

5. Зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Телерадіокомпанія Люкс», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 спростувати поширену недостовірну інформацію, що стосується ОСОБА_2 , не пізніше 10 днів із дня набрання судовим рішенням законної сили шляхом повідомлення у передачі «Наші гроші з ОСОБА_7 » на телевізійному каналі «Телеканал новин «24» про ухвалене судове рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, із зачитуванням наступного тексту спростування:

«Поширені ІНФОРМАЦІЯ_4 на телевізійному каналі «Телеканал новин « 24 » у програмі «Наші гроші з ОСОБА_7 » відомості про першого заступника голови Служби зовнішньої розвідки України ОСОБА_2 , а саме відомості:

-щодо незаконного втручання ОСОБА_2 , як одного з керівників Служби безпеки України, в діяльність суб`єктів державних закупівель медичних препаратів для діалізу, яке призвело до призупинення цих закупівель та смерті людей;

-щодо вимагання та отримання від суб`єктів державних закупівель медичних препаратів незаконної винагороди;

-щодо наявності в членів родини ОСОБА_2 у власності нерухомого майна загальною вартістю близько 8 мільйонів доларів США;

-щодо наявності у 8 членів родини ОСОБА_2 подвійного громадянства, у тому числі, громадянства Російської Федерації та систематичного відвідування ними тимчасово окупованої території АР Крим,

є такими, що не відповідають дійсності».

6. Зобов`язати ОСОБА_4 спростувати поширену недостовірну інформацію, що стосується ОСОБА_2 , не пізніше 10 днів із дня набрання судовим рішенням законної сили шляхом повідомлення на Інтернет-каналі «BIHUS info», зареєстрованому на веб-сайті youtube.com, про ухвалене судове рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, із зачитуванням наступного тексту спростування:

«Поширені ІНФОРМАЦІЯ_4 на телевізійному каналі «Телеканал новин « 24 » у програмі «Наші гроші з ОСОБА_7 » відомості про першого заступника голови Служби зовнішньої розвідки України ОСОБА_2 , а саме відомості:

-щодо незаконного втручання ОСОБА_2 , як одного з керівників Служби безпеки України, в діяльність суб`єктів державних закупівель медичних препаратів для діалізу, яке призвело до призупинення цих закупівель та смерті людей;

-щодо вимагання та отримання від суб`єктів державних закупівель медичних препаратів незаконної винагороди;

-щодо наявності в членів родини ОСОБА_2 у власності нерухомого майна загальною вартістю близько 8 мільйонів доларів США;

-щодо наявності у 8 членів родини ОСОБА_2 подвійного громадянства, у тому числі, громадянства Російської Федерації та систематичного відвідування ними тимчасово окупованої території АР Крим,

є такими, що не відповідають дійсності».

7. Стягнути з ОСОБА_3 , ПрАТ ««Телерадіокомпанія Люкс», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 24 610 (двадцять чотири тисячі шістсот десять) грн., 40 коп., в тому числі: - суму сплаченого судового збору в розмірі 4 610 (чотири тисячі шістсот десять) грн., 40 коп.; - витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн., 00 коп.

У травні 2019 від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій останній просить змінити предмет та підстави позову шляхом їх доповнення новою позовною вимогою наступного змісту: стягнути з ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заподіяну йому внаслідок поширення недостовірної інформації моральну шкоду в розмірі 500000,00 грн та стягнути судовий збір за подання цієї заяви в сумі 7500,00 грн.

У вересні 2019 представником позивача змінено предмет позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанії Люкс», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про захист честі, гідності і ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію шляхом їх доповнення новою позовною вимогою наступного змісту: «Стягнути з ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанії Люкс», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані із проведенням експертного дослідження в сумі 47 000 (сорок сім тисяч) грн., 00 коп.».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про захист честі, гідності і ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2 та підлягає спростуванню, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті uaportal.com у статті « ОСОБА_11 из СБУ попал в скандал «Совершенноневообразимое расследование» інформацію стосовно ОСОБА_2 , а саме:

«Топ-чиновник Службы внешней разведки ОСОБА_5 имеет недвижимости на миллионы долларов, родственников-россиян, бизнес в Крыму, и несет ответственность за сотни смертей…

…во время работы в СБУ ОСОБА_6 чрезвычайно интересовался вопросом закупки лекарств. Было установлено, что именно он ответственен за пропажу в Украине лекарств для диализа, вследствие которой погибло порядка 200 украинцев.

… у него есть три дома в Конча-Заспе общей стоимостью в $8 млн, его падчерица летает по маршруту «Одесса-Киев» на чартерном вертолете за $6 тысяч, а у всех его родственников, - российское гражданство.»

Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2 та підлягає спростуванню, поширену Приватним акціонерним товариством «Телерадіокомпанія Люкс» ІНФОРМАЦІЯ_4 на телевізійному каналі «Телеканал новин «24» у передачі «Наші гроші з ОСОБА_7 » інформацію стосовно ОСОБА_2 , а саме:

1.«Два роки тому у закупівлю цих препаратів втрутилася СБУ. Втрутилася так, що зупинила її на кілька місяців. Усе відбувалося під гаслом боротьби за чесну конкуренцію, а закінчилося дефіцитом препаратів і смертями пацієнтів.»;

2.«Для посилення психологічного ефекту з`явилися й кримінальні провадження про змову на тендерах, мовляв, медичні чиновники» змовилися з постачальником тих препаратів, якими лікувалися найбільше хворих.

… і листами, і провадженнями СБУ боролася не за тендери, а за хабарі, бо справи з`явилися після того, як фірма відмовилася платити спецслужбі відкати.

Им очень важно было показать другим дистрибьютерам, что не платить нельзя.

Не секрет, що роками фармбізнес в Україні «доїв» бюджет і «косив» від податків за допомогою офшорних схем, а СБУ, яка ці схеми знала і бачила, роками «доїла» фармбізнес - заробляла на тому, що ці схеми не чіпала.

Вместо того, чтобы пересекать эти схемы, они их курируют.

І займалася цим… саме економічна контррозвідка СБУ, котру два роки очолював ОСОБА_15.»;

3.« Ми знайшли обгрунтовані докази того, що родичі новоспеченого розвідника мають громадянство Росії»;

4.«Родина першого замголови розвідки вільно катається «тусити», а саме «тусити» в анексований Крим, отримує російські паспорти, бізнес там реєструє»

5.«СБУшник, родичі якого обвішані будинками по два мільйони доларів, після того, як він імпорт ліків покурував.»;

6.«Розвідник, в родині якого паспортів з «куркою» більше, ніж паспортів з тризубом».

Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2 та підлягає спростуванню, поширену ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_16 за URL-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10 на Інтернет-каналі «BIHUS info», зареєстрованому на веб-сайті youtube.com, інформацію стосовно ОСОБА_2 , а саме:

«Он у нас демон существует в двух ипостасях, да, в одной он многолетний сотрудник службы безопасности с висящей на родственниках недвигой на что-то там около восьми миллионов долларов и влезший в невероятное количество других разных коммерческих тем, а во второй - это второй по должности разведчик в стране с двойным гражданством у восьми родственников, с перелетами этих родственников чартерным вертолетиком и регулярными посещениями оккупированных территорий.»

Зобов`язано ОСОБА_3 спростувати поширену недостовірну інформацію, що стосується ОСОБА_2 , не пізніше 10 днів із дня набрання судовим рішенням законної сили шляхом повідомлення на веб-сайті uaportal.com про ухвалене судове рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про захист честі, гідності і ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди із розміщенням наступного спростування:

«Поширені ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті uaportal.com відомості про першого заступника голови Служби зовнішньої розвідки України ОСОБА_2 , а саме відомості:

-щодо незаконного втручання ОСОБА_2 , як одного з керівників Служби безпеки України, в діяльність суб`єктів державних закупівель медичних препаратів для діалізу, яке призвело до призупинення цих закупівель та смерті людей;

-щодо вимагання та отримання від суб`єктів державних закупівель медичних препаратів незаконної винагороди;

-щодо наявності в членів родини ОСОБА_2 у власності нерухомого майна загальною вартістю близько 8 мільйонів доларів США;

-щодо наявності у 8 членів родини ОСОБА_2 подвійного громадянства, у тому числі, громадянства російської Федерації та систематичного відвідування ними тимчасово окупованої території АР Крим,

є такими, шо не відповідають дійсності».

Зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Телерадіокомпанія Люкс», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 спростувати поширену недостовірну інформацію, що стосується ОСОБА_2 , не пізніше 10 днів із дня набрання судовим рішенням законної сили шляхом повідомлення у передачі «Наші гроші з ОСОБА_7 » на телевізійному каналі «Телеканал новин «24» про ухвалене судове рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про захист честі, гідності і ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди, із зачитуванням наступного тексту спростування:

«Поширені ІНФОРМАЦІЯ_4 на телевізійному каналі «Телеканал новин « 24 » у програмі «Наші гроші з ОСОБА_7 » відомості про першого заступника голови Служби зовнішньої розвідки України ОСОБА_2 , а саме відомості:

-щодо незаконного втручання ОСОБА_2 , як одного з керівників Служби безпеки України, в діяльність суб`єктів державних закупівель медичних препаратів для діалізу, яке призвело до призупинення цих закупівель та смерті людей;

-щодо вимагання та отримання від суб`єктів державних закупівель медичних препаратів незаконної винагороди;

-щодо наявності в членів родини ОСОБА_2 у власності нерухомого майна загальною вартістю близько 8 мільйонів доларів США;

-щодо наявності у 8 членів родини ОСОБА_2 подвійного громадянства, у тому числі, громадянства російської Федерації та систематичного відвідування ними тимчасово окупованої території АР Крим,

є такими, шо не відповідають дійсності».

Зобов`язано ОСОБА_4 спростувати поширену недостовірну інформацію, що стосується ОСОБА_2 , не пізніше 10 днів із дня набрання судовим рішенням законної сили шляхом повідомлення на Інтернет-каналі «BIHUS info», зареєстрованому на веб-сайті youtube.com, про ухвалене судове рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про захист честі, гідності і ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди, із зачитуванням наступного тексту спростування:

«Поширені ІНФОРМАЦІЯ_4 на телевізійному каналі «Телеканал новин « 24 » у програмі «Наші гроші з ОСОБА_7 » відомості про першого заступника голови Служби зовнішньої розвідки України ОСОБА_2 , а саме відомості:

-щодо незаконного втручання ОСОБА_2 , як одного з керівників Служби безпеки України, в діяльність суб`єктів державних закупівель медичних препаратів для діалізу, яке призвело до призупинення цих закупівель та смерті людей;

-щодо вимагання та отримання від суб`єктів державних закупівель медичних препаратів незаконної винагороди;

-щодо наявності в членів родини ОСОБА_2 у власності нерухомого майна загальною вартістю близько 8 мільйонів доларів США;

-щодо наявності у 8 членів родини ОСОБА_2 подвійного громадянства, у тому числі, громадянства Російської Федерації та систематичного відвідування ними тимчасово окупованої території АР Крим,

є такими, шо не відповідають дійсності».

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 24610 (двадцять чотири тисячі шістсот десять) грн 40 коп, в тому числі: суму сплаченого судового збору в розмірі 4610 (чотири тисячі шістсот десять) грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн 00 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року стягнуто солідарно з Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 судові витрати на проведення експертизи 47000 грн. (сорок сім тисяч) 00 коп.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс» просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10.09.2020 та додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2020, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ПрАТ«Телерадіокомпанія «Люкс» зазначила :

- факт поширення оскаржуваної інформації не був доведений позивачем належними та допустимими доказами, оскільки позивач не надав офіційний запис програми «Наші гроші з ОСОБА_7 » від ІНФОРМАЦІЯ_4 року, отриманий у відповідності до положень ст. 48 та ст. 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» ; висновок експерта, який суд першої інстанції використав у мотивуванні рішення, є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом; поширена Інформація не стосується безпосередньо позивача; окремі фрагменти поширеної Інформації висловлені у формі оціночних суджень, які не підлягають спростуванню; частина поширеної Інформації відповідає дійсності; позивачем не доведено факт заподіяння шкоди його особистим немайновим благам та не доведено факту порушення його особистих немайнових прав; публічний статус позивача допускає розширення обсягів поширення інформації та критики щодо нього;поширена Інформація є суспільно важливою, яка не повинна бути прихованою.

Також зазначає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів поширення інформації, а відповідно й не довів факт такого поширення, в обґрунтування чого наводить положення ч. 4 ст. 48 та ст. 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» .

У відповідності до ч. 4 ст. 48 ЗаконуУкраїни «Про телебачення і радіомовлення»усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікація), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту.

Статтею 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» передбачене право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи, шляхом подання письмової заяви з вимогою про спростування протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей.

Єдиним належним доказом поширення Інформації є офіційний запис програми «Наші гроші з ОСОБА_7 » від ІНФОРМАЦІЯ_4, що здійснювався ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс», а процедура спростування недостовірної інформації, яка принижує честь і гідність особи, у разі її поширення телекомпанією, визначається положеннями ст. 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення».

Наданий позивачем компакт-диск із відеозаписом програми «Наші гроші з ОСОБА_7 » від ІНФОРМАЦІЯ_4 року, розміщеним в мережі Інтернет, неналежним та недопустимим доказом поширення телеканалом Інформації, оскільки його зміст може бути зовсім іншим від того, що транслювався по телебаченню.

При цьому, офіційний запис програми, що містить інформацію, був видалений у зв`язку із закінченням встановленого Законом строку зберігання та відсутністю протягом цього строку скарг позивача щодо змісту програми.

Наданий позивачем до суду висновок експерта ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз» № 056/384 від 10.12.2018 не є належним доказом, з огляду на порушення при проведенні експертизи норм чинного законодавства, а саме: проведення експертизи неналежною експертною установою та неналежним експертом; недотримання вимог закону щодо посилання у висновку експерта на зареєстровані офіційні методики проведення судової експертизи; надання експертом висновку, предметом якого є питання права; проведення лінгвістичної експертизи, як криміналістичної, яка проводиться виключно державними спеціалізованими установами, обґрунтоване посиланням на п.1.2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року.

Недоведення позивачем заподіяння шкоди його особистим немайновим благам. Інформація складається з тверджень про вчинення Позивачем дій, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, а також про наявність в членів його родини у власності нерухомого майна загальною вартістю близько 8 мільйонів доларів США, наявність у 8 членів родини Позивача громадянства Російської Федерації, систематичного відвідування ними тимчасово окупованої території АР Крим та реєстрації на цій території бізнесу.

Публічний статус позивача допускає розширення обсягів поширення інформації та критики щодо нього у порівнянні з приватними особами, яке ґрунтується на положеннях Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, якими дійсно передбачено, що межа допустимої критики щодо політичного діяча та іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.

ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс», з посиланням на ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, вказує на встановлений судом першої інстанції факт порушення прав Позивача, реалізацією права на свободу вираження поглядів та суспільною значимістю поширеної недостовірної інформації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10.09.2020 та додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2020, посилаючись на порушення вимог матеріального і процесуального права; неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Аргументи, наведені відповідачем ОСОБА_1 в обґрунтування вимог апеляційної скарги, полягають в наступному: судом першої інстанції порушені вимоги закону щодо неупередженості і об`єктивності суду та змагальності у цивільному судочинстві; окремі висновки суду суперечать наявним у справі доказам та змісту поширеної інформації; висновок експерта, який суд використав при обґрунтуванні Рішення, є неналежним та недопустимим доказом; оскаржуваним рРішенням відповідачів зобов`язано спростувати інформацію, яку вони не поширювали та інформацію про особу, яка не брала участь у справі; окремі фрагменти поширеної інформації висловлені у формі оціночних суджень, які не підлягають спростуванню; судом першої інстанції не врахований публічний статус позивача та суспільна значимість поширеної інформації; обов`язки спростування інформації покладено судом на неналежного відповідача.

У відзиві адвокат Смирнова К.А., яка представляє інтереси позивача, просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10.09.2020 та додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2020 без змін. При цьому, посилається на законність і обґрунтованість рішень судів першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_2 -адвоката Смирнової Катерини Анатоліївни про відмову від частини позовних вимог задоволено.

Прийнято відмову представника позивача ОСОБА_2 -адвоката Смирнової Катерини Анатоліївни в частині пред`явлених позовних вимог до ОСОБА_3 а саме:

«Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2 та підлягає спростуванню, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті uaportal.com у статті « ІНФОРМАЦІЯ_2» інформацію стосовно ОСОБА_2 , а саме:

«Топ-чиновник Службы внешней разведки ОСОБА_5 имеет недвижимости на миллионы долларов, родственников-россиян, бизнес в Крыму, и несет ответственность за сотни смертей...

... во время работы в СБУ ОСОБА_6 чрезвычайно интересовался вопросом закупки лекарств. Было установлено, что именно он ответственен за пропажу в Украине лекарств для диализа, вследствие которой погибло порядка 200 украинцев.

... у него есть три дома в Конча-Заспе общей стоимостью в $8 млн, его падчерица

летает по маршруту "Одесса-Киева" на чартерном вертолете за $6 тысяч, а у всех его

родственников, - российское гражданство.»

Зобов`язати ОСОБА_3 спростувати поширену недостовірну інформацію, що стосується ОСОБА_2 , не пізніше 10 днів із дня набрання судовим рішенням законної сили шляхом повідомлення на веб-сайті uaportal.com про ухвалене судове рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, із розміщенням наступного тексту спростування:

«Поширені ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті uaportal.com відомості про першого заступника голови Служби зовнішньої розвідки України ОСОБА_2 , а саме відомості:

- щодо незаконного втручання ОСОБА_2 , як одного з керівників Служби безпеки України, в діяльність суб`єктів державних закупівель медичних препаратів для діалізу, яке призвело до призупинення цих закупівель та смерті людей;

- щодо вимагання та отримання від суб`єктів державних закупівель медичних препаратів незаконної винагороди;

- щодо наявності в членів родини ОСОБА_2 у власності нерухомого майна загальною вартістю близько 8 мільйонів доларів США;

- щодо наявності у 8 членів родини ОСОБА_2 подвійного громадянства, у тому числі, громадянства Російської Федерації та систематичного відвідування ними тимчасово окупованої території АР Крим, є такими, що не відповідають дійсності».

Стягнути з ОСОБА_3 солідарно з ПрАТ ««Телерадіокомпанія Люкс», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 24 610 (двадцять чотири тисячі шістсот десять) грн.. 40 коп., в тому числі:

- суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви в розмірі 4 610 (чотири тисячі шістсот десять) грн., 40 коп.;

- витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн., 00 коп.;

- витрати, пов`язані із проведенням експертного дослідження в сумі 47 000 (сорок сім тисяч) грн., 00 коп.»

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року та додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 визнано не чинним та закрито провадження у вказаній частині.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що додані до позовної заяви компакт-диск з записом передачі, разом із скрін-шотами (роздруківками) з веб-сайтів, являють собою збережені на матеріальних носіях та в електронному вигляді відомості про особу позивача, що були передані по телебаченню та розміщені в мережі Інтернет, а отже такі відомості, згідно наведених норм закону, є саме інформацією.

У відповідності до абз. 2 п. 15 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти, у тому числі, її передання по телебаченню та поширення в мережі інтернет.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

На початку передачі, анонсуючи її зміст, автор та ведучий передачі ОСОБА_4 повідомив наступне: «В ефірі програма антикорупційних розслідувань «Наші гроші»… Сьогодні в нас приголомшуючий просто персонаж, людина-загадка… ОСОБА_12 про одного з найвтаємниченіших керівників Служби безпеки України, а тепер ще й зовнішньої розвідки…» (фрагмент з 0 хв. 48 с по 01 хв. 42 с. Відеозапису-1).

В подальшому, особу позивача у сюжеті передачі було ідентифіковано шляхом неодноразового використання його імені та прізвища, демонстрацією фото та відеоматеріалів із його зображенням, а також зазначенням посад позивача, на яких він, дійсно, перебував раніше та перебуває в теперішній час, у зв`язку із чим відсутні жодні сумніви відносно того, що інформація, яка міститься в зазначеному сюжеті, є інформацією про конкретну фізичну особу - ОСОБА_2 (фрагмент з 03 хв. 14 с. по 03 хв. 47 с. Відеозапису-1).

Таким чином, внаслідок передання по телебаченню та розміщення в мережі Інтернет сюжету передачі та статті, відбулося поширення інформації, яка стосується певної фізичної особи, а саме особи позивача.

При цьому, з огляду на використаний спосіб поширення інформації, відомості про позивача були повідомлені необмеженому колу осіб, зокрема дружині та сину позивача, від яких останній й дізнався про трансляцію сюжету про нього на телевізійному каналі «Телеканал новин «24» та розміщену на веб-сайті uaportal.com Статтю.

У відповідності до абз. 5 п. 15 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Сюжет передачі містить в собі ряд наступних тверджень щодо особи позивача (фрагменти Відеозапису-1):

1) фрагмент №1 з 6 хв. 10 с. по 6 хв. 26 с. - «Два роки тому у закупівлю цих препаратів втрутилася СБУ. Втрутилася так, що зупинила її на кілька місяців. Усе відбувалося під гаслом боротьби за чесну конкуренцію, а закінчилося дефіцитом препаратів і смертями пацієнтів.»;

2) фрагмент №2 з 8 хв. 04 с. по 9 хв. 02 с. - «Для посилення психологічного ефекту з`явилися й кримінальні провадження про змову на тендерах, мовляв, медичні чиновники змовилися з постачальником тих препаратів, якими лікувалися найбільше хворих.

… і листами, і провадженнями СБУ боролася не за тендери, а за хабарі, бо справи з`явилися після того, як фірма відмовилася платити спецслужбі відкати.

Им очень важно было показать другим дистрибьютерам, что не платить нельзя.

Не секрет, що роками фармбізнес в Україні «доїв» бюджет і «косив» від податків за допомогою офшорних схем, а СБУ, яка ці схеми знала і бачила, роками «доїла» фармбізнес - заробляла на тому, що ці схеми не чіпала.

Вместо того, чтобы пресекать эти схемы, они их курируют.

І займалася цим … саме економічна контррозвідка СБУ, котру два роки очолював ОСОБА_15.»;

3) фрагмент №3 з 22 хв. 27 с. по 22 хв. 35 с. - « Ми знайшли обґрунтовані докази того, що родичі новоспеченого розвідника мають громадянство Росії.»;

4) фрагмент №4 з 25 хв. 31 с. по 25 хв. 40 с. - « Родина першого замголови розвідки вільно катається «тусити», саме «тусити» в анексований Крим, отримує російські паспорти, бізнес там реєструє»;

5) фрагмент №5 з 25 хв. 53 с. по 26 хв. 00 с. - «СБУшник, родичі якого обвішані будинками по два мільйони доларів, після того, як він імпорт ліків покурував.»

6) фрагмент №9 з 26 хв. 01 с. по 26 хв. 05 с. - «розвідник, в родині якого паспортів з «куркою» більше, ніж паспортів з тризубом».

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_16 на каналі «BIHUS info», зареєстрованому на веб-сайті youtube.com, у відео із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_11 » був також поширений сюжет передачі та ОСОБА_7 висловлене наступне твердження:

- фрагмент Відеозапису-2 з 34 хв. 19 с. по 35 хв. 02 с. - «Он у нас демон существует в двух ипостасях, да, в одной он многолетний сотрудник службы безопасности с висящей на родственниках недвигой на что-то там около восьми миллионов долларов и влезший в невероятное количество разных коммерческих тем, а во второй - это второй по должности разведчик в стране с двойным гражданством у восьми родственников, с перелетами этих родственников чартерным вертолетиком и регулярными посещениями оккупированных территорий.»

Усі наведені висловлювання у стверджувальній формі вказують на факти і події, які вже відбулися та які можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності та підтвердити або спростувати, тобто містять фактичні дані, а отже є фактичними твердженнями, що підтверджується висновком експерта «Українське бюро лінгвістичних експертиз» № 056/384 від 10.12.2018.

Однак, поширена інформація про позивача містить відомості про події та факти, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності.

Так, фрагменти 1-2 Відеозапису-1 та частково фрагмент Відеозапису-2 складаються з фактичних тверджень про протиправну діяльність позивача, який, перебуваючи на посаді керівника економічної контррозвідки СБУ, отримував неправомірну винагороду, а також, з метою отримання неправомірної винагороди, особисто та через своїх підлеглих незаконно втручався в діяльність суб`єктів державних закупівель медичних препаратів, що призвело до тимчасового зупинення цих закупівель, дефіциту медичних препаратів і смертей хворих.

Як вбачається зі змісту фактичних тверджень, таке втручання полягало у вимаганні неправомірної винагороди, направленні на адресу суб`єктів державних закупівель листів із незаконними вимогами та безпідставній реєстрації кримінальних проваджень щодо посадових осіб та представників суб`єктів державних закупівель медичних препаратів.

Очевидно, що навіть без використання формулювань, передбачених Кримінальним Кодексом України для кваліфікації злочинів, зміст наведеної інформації є в повній мірі зрозумілим та достатнім для висновку про те, що в поширеному сюжеті стверджується про вчинення позивачем конкретних кримінальних правопорушень, таких як вимагання, зловживання службовим становищем, перевищення службових повноважень та одержання неправомірної винагороди (хабара), відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості, закріпленого положеннями ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України та ст. 17 КПК України, факт вчинення особою злочину може бути встановлений виключно обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.

Разом з тим, жодного посилання на вирок суду, яким встановлена вина позивача у скоєнні кримінальних правопорушень та який набрав законної сили, сюжет передачі не містить.

Судом встановлено, що жоден із злочинів, про які стверджується в поширеному сюжеті, позивач не вчиняв та на теперішній час взагалі не існує судових рішень, які б встановлювали вину позивача у скоєнні будь-яких кримінальних правопорушень.

У 2015 року по травень 2017 року позивач дійсно очолював Головне управління контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки СБУ, співробітники якого займалися, зокрема, перевіркою дотримання вимог законодавства під час здійснення державних закупівель медичних препаратів. Разом з тим, така перевірка проводилася працівниками СБУ у повній відповідності до вимог законів та в межах наданих законодавством повноважень, неправомірна винагорода від будь-кого не вимагалася, а листи на адресу суб`єктів державних закупівель, що направлялися під час перевірки, не містили жодних незаконних вимог, у тому числі й вимог про зупинення закупівель.

З приводу тверджень про реєстрацію кримінальних проваджень, як способу впливу на суб`єктів державних закупівель з метою отримання неправомірної винагороди, суд зазначив, що, згідно із положеннями Кримінального процесуального кодексу України, ані позивач, ані його підлеглі взагалі не наділені жодними повноваженнями щодо внесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З огляду на викладене, дії позивача, як і дії підлеглих йому співробітників СБУ, не могли вплинути та не вплинули на можливість здійснення державних закупівель медичних препаратів, а, відповідно, жодним чином не пов`язані з фактами зупинення цих закупівель та смертями пацієнтів, про які стверджується у сюжеті передачі, навіть у разі достовірності таких фактів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що поширена про позивача інформація, що міститься у фрагментах 1-2 Відеозапису-1 та частково у фрагменті Відеозапису-2, викладена неправдиво та є перекрученою.

Так само, суд вважав, що інформація, що міститься у фрагментах 3-6 Відеозапису-1 та частково у фрагменті Відеозапису-2, яка стосується родини позивача також неправдиво викладена, виходячи з наступного.

Зазначена інформація складається із тверджень про наявність в членів родини позивача у власності нерухомого майна загальною вартістю близько 8 мільйонів доларів, набуття якого пов`язане із незаконною діяльністю позивача в Службі безпеки України, а також тверджень про наявність у позивача 8-ми родичів з обґрунтованою підозрою на подвійне громадянство - України та Російської Федерації, систематичного відвідування ними тимчасово окупованої території АР Крим та реєстрації в анексованому Криму бізнесу.

При цьому, суд зазначив, що норми чинного законодавства України не містять визначення понять гідності, честі та ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями, однак, ці поняття визначені у абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до якого:

- під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності;

- з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло;

- під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Беззаперечним є факт, що скоєння особою умисних злочинів грубо суперечить як діючому законодавству, так і загальноприйнятим нормам моралі, та суворо засуджується сучасним суспільством, у зв`язку із чим поширення шляхом передання по телебаченню та розміщення в мережі Інтернет недостовірної інформації у вигляді тверджень про скоєння позивачем злочинів має своїм наслідком безпідставне створення у необмеженого кола осіб негативної оцінки особистості позивача як людини, громадянина та учасника суспільних відносин.

Як зазначалося раніше, на сьогоднішній день позивач перебуває на посаді першого заступника голови Служби зовнішньої розвідки України, а до цього тривалий час очолював різні підрозділи Служби безпеки України.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про Службу безпеки України», на Службу безпеки України покладається, у тому числі, захист державного суверенітету, конституційного ладу та територіальної цілісності України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб. До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття, зокрема, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

З огляду на те, що поширена про позивача недостовірна інформація містить твердження про скоєння ним злочинів саме з використанням службового становища співробітника Служби безпеки України, не визиває жодних сумнівів, що єдиною природньою реакцією суспільства на безпідставно поширені неправдиві відомості може бути категоричне засудження поведінки позивача, який, відповідно до змісту поширених відомостей, не тільки ігнорує виконання своїх передбачених законодавством обов`язків, а й використовує своє службове становище для вчинення злочинів з метою особистого збагачення та збагачення своєї родини.

Крім того, відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про Службу зовнішньої розвідки України», завданнями Служби зовнішньої розвідки України» є, у тому числі, здійснення спеціальних заходів впливу, спрямованих на підтримку національних інтересів і державної політики України в економічній, політичній, військово-технічній, екологічній та інформаційній сферах, зміцнення обороноздатності, а також вжиття заходів протидії зовнішнім загрозам національній безпеці України.

З урахуванням наведених завдань професійної діяльності позивача, визначених положеннями законів України, особливої уваги заслуговують поширені неправдиві твердження, що містять відомості про наявність в родини та родичів позивача подвійного громадянства, у тому числі Російської Федерації, та бізнесу на тимчасово окупованій території АР Крим, яку родичі позивача, до того ж, систематично відвідують.

При цьому, протягом сюжету передачі, такі відомості прямо пов`язуються авторами сюжету із перебуванням позивача на керівних посадах Служби безпеки та Служби зовнішньої розвідки України.

Що стосується доведення відповідачами та їх представниками достовірності оспорюваної інформації про членів родини позивача, суд звернув увагу на вирази, використанні відповідачами при її поширенні:

«родичі новоспеченого розвідника мають громадянство Росії.»;

«родина першого замголови розвідки вільно катається «тусити», саме «тусити» в анексований Крим, отримує російські паспорти, бізнес там реєструє»;

« СБУшник , родичі якого обвішані будинками по два мільйони доларів, після того, як він імпорт ліків покурував»;

«розвідник, в родині якого паспортів з «куркою» більше, ніж паспортів з тризубом»;

«многолетний сотрудник службы безопасности с висящей на родственниках недвигой на что-то там около восьми миллионов долларов»;

«второй по должности разведчик в стране с двойным гражданством у восьми родственников, с перелетами этих родственников чартерным вертолетиком и регулярными посещениями оккупированных территорий».

Як було доведено з боку позивача, відповідно до положень Сімейного кодексу України та Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2005 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», членами родини (сім`ї) та родичами позивача, про яких йдеться в поширеному відповідачами сюжеті, є його цивільна дружина ОСОБА_14 та їх спільна дитина - ОСОБА_15 , 2004 року народження.

Жодного аргументу щодо спростування цих обставин, який би ґрунтувався на положеннях закону, з боку відповідачів не наведено.

Таким чином, в контексті поширених відомостей будь-яка інформація щодо громадянства, бізнесу та пересування ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не є предметом судового розгляду по даній справі, а відтак надані на підтвердження цих обставин докази, відповідно до положень ст. 77 ЦПК України, є неналежними, як такі, що не містять інформацію щодо предмету доказування.

Не заслуговують на увагу аргументи представника Відповідача-3 про те, що під словом «родина» відповідачі мали на увазі саме вищевказаних осіб, які пов`язані відносинами з позивачем через цивільну дружину, оскільки при поширенні оспорюваної інформації відповідачами взагалі не використовувався вираз «особи, пов`язані відносинами», а у стверджувальній формі мова йшла саме про родину та родичів позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_4 недостовірна інформація про позивача була поширена ПрАТ «ТРК Люкс» на телевізійному каналі «Телеканал новин «24» у передачі «Наші гроші з ОСОБА_7 ».

Як вбачається зі змісту поширеного сюжету передачі, його автором є ОСОБА_4 (фрагмент з Відеозапису-1 з 26 хв. 58 с. по 27 хв. 09 с.).

04.10.2018 при поширенні недостовірної інформації про позивача на каналі « BIHUS info », зареєстрованому на веб-сайті youtube.com, у відео із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_11 », ОСОБА_4 в якості ще одного автора інформаційного матеріалу про позивача була зазначена ОСОБА_1 (фрагмент Відеозапису-2 з 01 хв. 28 с. по 01 хв. 33 с.).

В якості автора статті « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розміщеної в мережі Інтернет на веб-сайті uaportal.com, зазначена ОСОБА_3 .

У відповідності до пунктів 9, 12 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі інтернет є, у тому числі, автор відповідного інформаційного матеріалу.

Право на свободу слова та вираження поглядів передбачене ст. 34 Конституції України та ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Саме зазначеними положеннями законодавства та прикладами їх застосування Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) представники відповідачів обґрунтовують свої твердження про те, що ЗМІ є вільними та незалежними під час обрання форми і змісту поширення інформації, вони особисто, на власний розсуд і відповідальність вирішують, яку кількість інформації, про які факти, які оцінки та узагальнення навести і в якій формі це подати аудиторії.

Однак, таке вибіркове використання лише окремих положень правових норм, якими регулюється здійснення права на свободу слова, застосоване представниками відповідачів, вочевидь, спрямоване на створення хибного уявлення про відсутність будь-яких передбачених законом обмежень при реалізації такого права, що не відповідає дійсності і явно суперечить нормам чинного законодавства, у тому числі й тим, на які посилаються представники відповідачів.

Так, у відповідності до ч. 3 ст. 34 Конституції України, здійснення права на свободу слова може бути обмежене законом, зокрема для захисту репутації або прав інших людей.

Відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції, здійснення права на свободу вираження поглядів, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, у тому числі для захисту репутації чи прав інших осіб.

Отже, нормами діючого законодавства прямо передбачена можливість обмеження здійснення права на свободу слова та встановлені підстави для такого обмеження, що в повній мірі узгоджується із практикою ЄСПЛ, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що преса не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації та прав інших осіб (справа «Перна проти Італії» (Case of Perna v.Italy).

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ по справі «Санді Таймс» (Sunday Times) проти Об`єднаного Королівства», втручання у свободу вираження поглядів (обмеження) є допустимим, якщо воно встановлене законом та є необхідним в демократичному суспільстві.

При цьому, межі здійснення права на свободу слова та вираження своїх поглядів, як і будь-якого іншого цивільного права, не є абстрактними та чітко визначені законом, а саме ст. 13 ЦК України, відповідно до положень якої при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Статтею 28 Конституції України кожному гарантоване право на повагу до його гідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 Цивільного кодексу України, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У відповідності до встановленого законом порядку, наданими до позовної заяви доказами та наведеними в ній нормами чинного законодавства в повній мірі підтверджено, що порушення охоронюваних законом прав позивача відбулося саме внаслідок поширення відповідачами недостовірних відомостей про його особу.

Таким чином, дії відповідачів явно виходять за встановлені законом межі здійснення права на свободу слова і вираження поглядів та являють собою зловживання цим правом, що прямо заборонено ч. 3 ст. 13 ЦК України, згідно якої не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Спроби представників відповідачів виправдати таке зловживання правом суспільною значимістю поширеної інформації не заслуговують на увагу, оскільки суперечать практиці ЄСПЛ, відповідно до якої за п. 2 ст. 10 Конвенції свобода вираження поглядів пов`язана з «обов`язками та відповідальністю», які застосовуються до засобів масової інформації навіть щодо питань великого суспільного значення. Більше того, ці «обов`язки та відповідальність» мають особливе значення, коли йдеться про посягання на репутацію названої особи та порушення «прав інших осіб» (рішення у справах «Ліндон, Очаковські-Лоран і Жюлі проти Франції», «Педерсен і Бодсґор проти Данії»).

Так, згідно з абз. 2 п. 15 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти, у тому числі, її передання по телебаченню та поширення в мережі Інтернет.

З огляду на використаний відповідачами спосіб поширення інформації, факт такого поширення підтверджений наданими разом із позовною заявою компакт-диском із записом телевізійного сюжету, який містить оспорювані твердження, та скрін-шотами відповідних сторінок веб-сайтів.

Відповідно до положень ст. 100 ЦПК України наданий компакт-диск є оригіналом електронного доказу, який не підлягає засвідченню електронним цифровим підписом, на відміну від електронних копій доказів, які по даній справі до суду не подавались.

До того ж, факт поширення оспорюваної інформації був визнаний представниками відповідачів у відзивах на позовну заяву, що відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України є підставою звільнення від доказування.

Той факт, що поширена відповідачами інформація стосується саме особи позивача підтверджується самим змістом цієї інформації, з огляду на положення ч. 1 ст. 17 Закону України «Про інформацію», відповідно до якої інформацією про фізичну особу є відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Під час поширення інформації особу позивача було ідентифіковано шляхом неодноразового використання його імені та прізвища, демонстрацією фото та відеоматеріалів із його зображенням, зазначенням посад, які він дійсно займав, про що свідчать надані суду відеозапис телевізійної програми та скрін-шоти з веб-сайтів.

Крім того, ідентифікація особи позивача під час поширення відповідачами інформації в повній мірі доведена наданим до суду Висновком експерта №056/384 від 10.12.2018 року, підготовленим Державним підприємством «Українське бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України» (далі - Висновок експерта), відповідно до якого оспорювана інформація стосується саме особи позивача.

Отже, нічим не підтверджені аргументи представників відповідачів про те, що поширена інформація в частині незаконного втручання в процес державних закупівель та отримання незаконних доходів не стосується безпосередньо особи позивача, є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Поширена відповідачами інформація про вчинення позивачем злочинів носить стверджувальний характер та вказує на факти і події, які вже відбулися та які можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності, у зв`язку з чим являє собою фактичні твердження, що підтверджено наданим до суду Висновком експерта.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості, закріпленого у ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України та ст. 17 КПК України, факт вчинення особою злочину може бути встановлений виключно обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.

Необхідність дотримання зазначеного принципу в повній мірі підтверджується судовою практикою, зокрема викладеною в Постанові Касаційного цивільного суду від 08.05.2019 року по справі №761/37180/17, наведеній в Огляді ВС, в якій зазначено, що за відсутності вироку суду стосовно позивача поширення фактичних тверджень про вчинення позивачем дій, що містять ознаки злочину, порушують презумпцію невинуватості та негативно впливають на немайнові права позивача. У випадку поширення інформації, що не є оціночним судженням, а є констатацією фактів, такі факти можуть і мають бути доведені належними доказами.

Таким чином, згідно вимог закону єдиним доказом достовірності поширеної інформації про вчинення позивачем злочинів може бути виключно вирок суду, яким встановлено вину позивача у скоєнні цих злочинів, однак такий вирок з боку відповідачів не наданий.

З огляду на викладене, листи за підписом позивача, а також показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , якими представники відповідачів намагаються довести достовірність поширеної інформації в частині скоєння позивачем злочинів, є недопустимими доказами у розумінні ч. 2 ст. 78 ЦПК України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тому, відповідно ст. 79 ЦПК України, зазначені докази є недостовірними через неможливість на їх підставі встановити дійсні обставини справи.

Так, листи за підписом позивача жодним чином не свідчать про вчинення ним будь-яких злочинів, оскільки містять лише прохання про надання інформації в межах наданих законодавством повноважень та цілком законні вимоги щодо забезпечення добросовісної конкуренції під час державних закупівель, що визнається представником Відповідача-3 у відзиві на позовну заяву.

Безпідставним є посилання представника Відповідача-4 на правову позицію ВСУ, висловлену наведеному ним рішенні, якою він обґрунтовує доводи про відсутність факту порушення презумпції невинуватості, оскільки обставини цієї справи принципово відрізняються від обставин справи, що розглядається.

На відміну від поширених фактичних тверджень про вчинення позивачем злочинів, оспорюваних у справі, що розглядається, предметом розгляду справи, на яку посилається представник відповідача, були поширені відомості, якими їх автор лише доводив вчинення позивачем злочину.

Виходячи саме з такого характеру поширених відомостей суд вважав, що відсутні підстави для їх спростування в контексті Рішення Конституційного Суду України від 10.04.2003 року №8-рп/2003, згідно якого викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Факт поширення оспорюваної позивачем інформації не спростовано відповідачами.

Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно зі ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про інформацію» поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Судом встановлено, що поширена відповідачами інформація за своїм характером та змістом ґрунтується на твердженнях про причетність позивача до вчинення кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Проаналізувавши інформацію, поширену відповідачами, а також характер використаних при її викладенні мовностилістичних засобів, зокрема, відсутність алегорій, сатири, гіпербол тощо, суд дійшов висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження.

А також поширена відповідачами інформація про позивача є недостовірною, оскільки доказів про вчинення позивачем кримінальних правопорушень, притягнення його за вироком суду до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення, відповідачами не надано. Тому, суд погодився з доводами позивача, що поширення інформації, про спростування якої просить позивач, порушуються немайнові права позивача на повагу до честі та гідності.

Щодо порушення діями відповідачів особистих немайнових прав позивача, суд зазначив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Фізична особа відповідно до ст. 270, 297 ЦК України, серед іншого, має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Крім того, ст. 299 ЦК України гарантує кожній фізичній особі право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Відповідно до п. 4 вказаної Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Суд вважав, що вищезазначені висловлювання та інформація, поширена у мережі інтернет, на телевізійному каналі, відносно вчинення позивачем протиправного діяння, формують негативну громадську думку про нього, руйнують репутацію позивача, а тому є такими, що порушують право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації.

Недостовірна інформація про позивача була поширена серед невизначеного кола осіб, оскільки вона була розміщена в мережі інтернет.

Суд також погодився з тим, що поширена інформація є негативною, оскільки її зміст вказує на те, що розповсюдження такої інформації може створити негативні наслідки для позивача, поставити під сумнів дотримання ним законодавства України та його моральних якостей. Тому, поширена відповідачами інформація складає негативне враження у суспільства про позивача як про людину, яка своїми вчинками порушує приписи закону та вчинила злочин.

Поширена відповідачами інформація не відповідає дійсності, не підтверджується зібраними у справі доказами, є негативною, створює негативне уявлення про ОСОБА_2 та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що поширення інформації, що є предметом розгляду у цій справі, порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Позивач обрав спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права.

Згідно з п. 25 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог статті 37 Закону «Про пресу» (2782-12) та положень іншого відповідного законодавства може зобов`язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях - у запланованому найближчому випуску.

При спростуванні відомостей по радіо чи телебаченню суд може вказати органу масової інформації, щоб резолютивна частина судового рішення була зачитана диктором у тій самій передачі або циклі передач і в той самий час - не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили. Редагування органом масової інформації тексту судового рішення або коментар до нього не допускаються.

Якщо спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з припиненням його випуску, то така відповідь та спростування можуть бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію.

Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка підлягає визнанню недостовірною, суд важав, що обраний позивачем спосіб спростування поширеної відповідачами недостовірної інформації, найбільш наближений (адекватний) до способу поширення, та такий, що сприяє найбільш повному відновленню порушеного немайнового права позивача.

Постановляючи у справі додаткове рішення, суд виходячи з положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України стягнув 47000 грн. понесених позивачем витрат на оплату проведеного експертного дослідження.

Такий висновок в оскаржуваній частині відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Представники відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , як авторів сюжету, що містить Інформацію, у своїх відзивах на позовну заяву визнали факт поширення цієї інформації та при цьому заперечували виключно щодо недостовірності та стверджувального характеру її окремих фрагментів, а також стверджували, що частина поширеної інформації не стосується безпосередньо особи Позивача.

Аналогічна позиція була висловлена представниками відповідачів у своїх поясненнях, наданих під час судових засідань 06.03.2020 року та 10.09.2020 року при розгляді справи Голосіївського районного суду м. Києва.

ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс» визнало факт поширення Інформації у суді через представників ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Про визнання представниками відповідачів факту поширення Інформації, як передбачену ч. 1 ст. 82 ЦПК України підставу для звільнення від доказування, зазначив суд першої інстанції, тому відповідно до положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України, як факт поширення відповідачами інформації не підлягав доказуванню.

Поширення Інформації визнається ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс» і в апеляційній скарзі, у розділі 2.2 якої про поширення Інформації зазначено, як про фактичні обставини, що наявні у справі.

Твердження в апеляційних скаргах про те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів поширення інформації, а відповідно й не довів факт такого поширення, спростовується згідно положення ч. 4 ст. 48 та ст. 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» .

Згідно ч. 4 ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікації), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту.

Статтею 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» передбачене право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи, шляхом подання письмової заяви з вимогою про спростування протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей.

Єдиним належним доказом поширення Інформації є офіційний запис програми «Наші гроші з ОСОБА_7 » від ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що здійснювався ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс», а процедура спростування недостовірної інформації, яка принижує честь і гідність особи, у разі її поширення телекомпанією, визначається положеннями ст. 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення».

Твердження вказані в апеляційних скарах, що наданий позивачем компакт-диск із відеозаписом програми «Наші гроші з ОСОБА_7 » від ІНФОРМАЦІЯ_4 року, розміщеним в мережі Інтернет, є неналежним та недопустимим доказом поширення телеканалом Інформації, оскільки його зміст може бути зовсім іншим від того, що транслювався по телебаченню, є необгрунтовані.

Офіційний запис програми, що містить Інформацію, був видалений у зв`язку із закінченням встановленого Законом строку зберігання та відсутністю протягом цього строку скарг Позивача щодо змісту програми.

Твердження відповідачів про те, що до суду не було надано належних і достовірних доказів поширення інформації та, відповідно, доведення факту такого поширення, виключно внаслідок невикористання позивачем передбаченого ст. 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» права подання скарги до телерадіоорганізації на зміст поширеної інформації та витребування копії (запису) аудіовізуального твору є безпідставними, оскільки суперечать як змісту самих положень Закону України «Про телебачення і радіомовлення».

Положеннями ст. 64 Закону України « Про телебачення та радіомовлення» дійсно передбачене право особи вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей, а також право на отримання копії запису відповідного фрагменту.

Зазначена правова норма не передбачає обов`язок громадянина чи юридичної особи вимагати спростування недостовірної інформації лише у передбачений нею спосіб та не містить заборони на інший спосіб захисту порушеного права, зокрема в судовому порядку.

Згідно з частиною другою статті 124 Конституції України право на звернення до суду в разі поширення засобами масової інформації недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права фізичної чи юридичної особи, є безумовним, про що зазначено у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова Пленуму ВСУ).

У відповідності до положень ст. ст. 16, 256 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу у межах встановленого законом строку - позовної давності.

Позовна давність для вимог про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації, встановлена п. 2 ч. 2 ст. 258 ЦК України і складає один рік.

Наведена вказана в апеляційних скаргах аргументація обмежує право позивача на судовий захист його порушених немайнових прав протягом всього встановленого законодавством строку, яке є безумовним та не може бути обмежено через невикористання інших прав.

У Постанові Верховного Суду від 08.05.2019 року у справі №761/37180/17, зазначено, що незвернення позивача до відповідача із вимогою у порядку ст. 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» про спростування інформації не позбавляє його можливості захистити права у судовому порядку.

Згідно положень ст. 48 Закону, визначений порядок обліку аудіовізуальних творів та зберігання їх копій (записів), а також встановлений терміни такого зберігання та не передбачають обов`язок попереднього звернення із скаргою та витребування копії (запису) в телерадіоорганізації, у разі звернення до суду із позовною заявою щодо змісту поширеної інформації, а також не містять будь-яких обмежень щодо доведення в суді факту поширення недостовірної інформації з використанням інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів.

У відповідності до положень ст. ст. 43, 76 ЦПК України, позивач має право подавати суду докази - будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, у тому числі, електронними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема відеозапис.

Позивачем разом із позовною заявою до суду був наданий електронний доказ - компакт-диск з відеозаписом програми «Наші гроші з ОСОБА_7 » від ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що містить поширену про позивача Інформацію, разом із роздруківками з відповідних веб-сайтів, на яких відбулося подальше поширення цієї інформації в мережі Інтернет.

Вказаний електронний доказ підтверджує поширення Інформації, оскільки відеозапис усієї програми «Наші гроші з ОСОБА_7 » від ІНФОРМАЦІЯ_4 року у правому нижньому куті зображення позначений логотипом телевізійного каналу ПрАТ «Телерадіокомпанія «Люкс» - «24 канал», а у відповідності до ст. 1 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» саме логотип слугує засобом для вирізнення ефірного часу однієї телерадіоорганізації від іншої.

ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс» до суду не надало оригінального запису програми «Наші гроші з ОСОБА_7 » від ІНФОРМАЦІЯ_4 року з іншим змістом, ніж надав позивач, та не заперечувало можливості виходу вказаної передачі в ефір і не спростувало зміст наданого суду відеозапису, а також не надало будь-яких доказів того, що відеозапис на наданому позивачем компакт-диску є сфальшованим або доказів про те, що запис програми про позивача було здійснено, але не випущено в ефір.

Вказаний компакт-диск з відеозаписом програми «Наші гроші з ОСОБА_7 » є належним та допустимим доказом у розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування та отриманий без порушення встановленого законом порядку.

Такий висновок в повній мірі відповідає судовій практиці у справах даної категорії, зокрема викладеній:

- у постановах Верховного Суду від 08.05.2019 у справі №761/37180/17 та від 02.07.2020 у справі №761/36287/17 за позовами ОСОБА_20 до ПрАТ «Інтер»;

- у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №761/16062/16-ц за позовом до ТОВ «Національні інформаційні системи» та ПрАТ «Телеканал «Інтер»;

- у постанові Вищого господарського суду України від 20.05.2013 у справі №5011-58/12399-2012 за позовом ТДВ «ЖЛ» до ТОВ «Інфо 24»,

якими підтверджено належність і допустимість, як доказів поширення відповідачем інформації, відеозаписів, що містяться в мережі Інтернет.

Посилання в апеляційних скаргах на висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах №758/12829/15-ц та №759/6513/17 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки обставини цих справ суттєво відрізняються від обставин справи, що розглядалася.

Належність та допустимість наданого позивачем до суду доказу поширення ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс» Інформації - компакт-диску із відеозаписом програми «Наші гроші з ОСОБА_7 », в повній мірі спростовує наведені в апеляційних скаргах аргументи в частині наявності підстав для визнання недопустимим висновку експерта, які, на думку апелянтів, полягають у дослідженні експертом при проведенні лінгвістичної експертизи нібито неналежного та недопустимого доказу.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України та ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.

Наданий позивачем до суду висновок експерта ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз» № 056/384 від 10.12.2018 року є належним доказом і містить інформацію саме щодо предмета доказування, а відтак повністю відповідає вимогам ст. 77 ЦПК України щодо належності доказів.

Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, зокрема обставин, що підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

До таких обставин у справі, що розглядалася, відносяться, у тому числі, зміст та форма поширених про позивача висловлювань, які і були предметом експертного дослідження.

Безпідставним є визначення в апеляційних скаргах, що проведеної лінгвістичної експертизи, як криміналістичної, яка проводиться виключно державними спеціалізованими установами, обґрунтоване посиланням на п.1.2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998.

Пунктом 1.1 вказаної Інструкції (у редакції наказу Міністерства юстиції України №1950/5 від 26.12.2012) чітко передбачено, що Інструкцією визначений порядок призначення та проведення судових експертиз (експертних досліджень) виключно судовими експертами державних спеціалізованих науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України та атестованими судовими експертами, які не є працівниками державних спеціалізованих установ.

Наведеноі в скарзі Інструкції не поширюється на інших суб`єктів експертної діяльності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно із ч. 1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Частиною 1 статті 72 ЦПК України встановлено, що експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи.

Наданий до суду Висновок експерта підготовлений Державним підприємством «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України», яке є науковою організацією, заснованою на державній власності, створеною Національною академією наук України.

У відповідності до ч. 5 ст. 31 Закону України «Про наукову та науково-технічну експертизу», наукові організації академій наук України, заснованих на державній власності, можуть здійснювати спеціалізовану експертну діяльність без додаткової державної акредитації на підставі статутних положень, якими така діяльність передбачається.

Статутними положеннями ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» передбачено, що метою створення та предметом діяльності підприємства є, зокрема, здійснення лінгвістичних експертиз різного профілю (копія стор. 1-2 статуту наявна в матеріалах справи).

Експертизу провів експерт ОСОБА_21 , директор ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України», який має вищу філологічну освіту та загальний стаж наукової роботи 36 років, доктор філологічних наук, професор.

Таким чином, експертне дослідження було проведено належною експертною установою, належним експертом та у повній відповідності до вимог діючого законодавства.

Також безпідставним є наведене в апеляційних скарах твердження про порушення при проведенні експертизи норм чинного законодавства через відсутність у Висновку експерта посилань на затверджену Міністерством юстиції України методику проведення судових експертиз, в обґрунтування яких апелянти посилаються на положення ст. 8 Закону України «Про судову експертизу», оскільки зазначеною нормою закону, як і будь-якими іншими правовими нормами, що підлягали застосуванню при проведенні експертизи, необхідність таких посилань не передбачена.

В апеляційних скаргах не було надано аргументації щодо дослідженного експертом питання про форму висловлення Інформації - фактичного твердження чи оціночного судження, як питання права, яке згідно ч. 2 ст. 102 ЦПК України не може бути предметом висновку експерта.

Таке визначення, суперечить фактичним обставинам справи, оскільки Висновок експерта за результатами досліджень, зроблених під час проведення лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, не є правовою кваліфікацією, а є констатацією об`єктивного змісту дослідженої інформації з позиції спеціальних знань у галузі семантико-текстуальних експертних досліджень.

Наведене в повній мірі підтверджується змістом Висновку експерта, який не містить жодної правової кваліфікації та в якому за результатами проведеного дослідження експертом зазначається наявність саме лінгвістичних підстав констатувати, що Інформацію про позивача виражено у формі фактологічних тверджень.

Відповідно до вимог п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», характер поширеної відповідачами Інформації визначив саме суд, який за результатами її аналізу дійшов висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження, про що зазначив в оскаржуваному рішенні.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що твердження в апеляційних скаргах про порушення при проведенні лінгвістичної експертизи вимог ч. 2 ст. 102 УПК України не відповідає дійсності та був врахований судом при розгляді справи.

Положеннями чинного законодавства та обставинами справи спростовується твердження апелянтів про те, що інформація щодо незаконного втручання в процес державних закупівель та отримання незаконних доходів нібито не стосується безпосередньо особи позивача, а має відношення загалом до діяльності Служби безпеки України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Анонсуючи зміст телепередачі, на її початку автор та ведучий ОСОБА_4 повідомив наступне: «В ефірі програма антикорупційних розслідувань «Наші гроші»… Сьогодні в нас приголомшуючий просто персонаж, людина-загадка… ОСОБА_12 про одного з найвтаємниченіших керівників Служби безпеки України, а тепер ще й зовнішньої розвідки…» (фрагмент з 0 хв. 48 с по 01 хв. 42 с. Відеозапису-1, наданого до суду).

В подальшому, особу позивача у телепередачі було ідентифіковано шляхом неодноразового використання його імені та прізвища, демонстрацією фото та відеоматеріалів із його зображенням, а також зазначенням посад позивача, на яких він, дійсно, перебував, у зв`язку із чим відсутні жодні сумніви відносно того, що поширена Інформація стосується конкретної фізичної особи - ОСОБА_2 (фрагмент з 03 хв. 14 с. по 03 хв. 47 с. Відеозапису-1).

Ідентифікація особи позивача під час поширення Інформації в повній мірі підтверджується Висновком експерта, відповідно до якого Інформація стосується саме особи Позивача.

Наведені в апеляційних скаргах аргументи щодо оціночного характеру окремих фрагментів оспорюваної інформації також спростовується Висновком експерта, яким встановлено висловлення у формі фактологічних тверджень всієї інформації, викладеної у позовній заяві.

Суд не може взяти до уваги твердження зазначені в апеляційних скаргах щодо висловлення фрагменту Інформації ОСОБА_19 , який не є відповідачем у справі, оскільки предметом позову є спростування поширеної недостовірної інформації, яке, відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Відповідно до частини другої статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і норм ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Позивач подав докази та довела перед судом недостовірність поширеної інформації, хоча цей процесуальний обов`язок належить відповідачу, який достовірність поширеної інформації не довів.

Стверджуючи про дійсність інформації щодо наявності у родичів позивача громадянства Росії та бізнесу на території АР Крим, апелянти посилаються на ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року у справах №761/45112/18 та №761/45105/18, в яких нібито йде мова про те, що згідно з інформуванням ДКР СБ України №2/3/434352нт від 26.10.2018 року, цивільна дружина ОСОБА_2 та її донька мають громадянство Російської Федерації.

Такі твердження не відповідають дійсності та в повній мірі спростовуються змістом самих ухвал суду, які розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень та містять інформацію наступного змісту:

«Згідно з інформуванням ДКР СБ України №2/3/434352нт від 26.10.2018, цивільна дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та її донька - ОСОБА_6, мають громадянство Російської Федерації.» (дана інформація наведена з ухвал, що розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень )

Такі відомості не дозволяють ідентифікувати осіб, про яких йдеться мова, та не є встановленими судом фактами, оскільки викладені в ухвалах суду виключно в якості описання обставин, якими обґрунтоване клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей і документів. При цьому, будь-яка інформація щодо бізнесу на території АР Крим в наведених ухвалах суду взагалі відсутня.

Висновки вказані в апеляційних скаргах в частині достовірності фрагментів поширеної Інформації не відповідають фактичним обставинам.

Суд не погоджується з твердженням вказаним в апеляційних скарах щодо недоведення позивачем заподіяння шкоди його особистим немайновим благам.

Так, відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до честі, гідності чи ділової репутації.

Поширена відповідачами Інформація складається з тверджень про вчинення Позивачем дій, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, а також про наявність в членів його родини у власності нерухомого майна загальною вартістю близько 8 мільйонів доларів США, наявність у 8 членів родини позивача громадянства Російської Федерації, систематичного відвідування ними тимчасово окупованої території АР Крим та реєстрації на цій території бізнесу.

Зміст поширеної відповідачами інформації повністю підтверджується Висновком експерта, який одночасно спростовує аргументи представників відповідачів про відсутність серед оспорюваних тверджень будь-яких звинувачень позивача у скоєнні злочинів виключно через невикористання висловів «злочинець», «вкрав» тощо.

Поширена відповідачами інформація є недостовірною, оскільки містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У відповідності до принципу презумпції невинуватості, закріпленого положеннями ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України та ст. 17 КПК України, факт вчинення особою злочину може бути встановлений виключно обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.

Вироку суду, яким встановлена вина позивача у скоєнні кримінальних правопорушень та який набрав законної сили, відповідачами не надано.

Відповідно до судової практики у справах даної категорії, викладеній у Постанові Верховного Суду від 08.05.2019 року у справі №761/37180/17, за відсутності вироку суду відносно особи поширення інформації про скоєння цією особою злочинів порушує презумпцію невинуватості та негативно впливає на її немайнові права.

Негативний характер поширеної Інформації прямо встановлений і положеннями Постанови Пленуму ВСУ № 1 від27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», оскільки скоєння особою умисних злочинів беззаперечно порушує норми чинного законодавства, а поширені недостовірні відомості щодо членів родини та родичів позивача, з огляду його на професійну діяльність в спеціальних службах України, неможливо оцінювати без врахування існуючих відносин України та Російської Федерації.

З огляду на викладене, поширена Інформація вочевидь спрямована на створення у необмеженого кола осіб негативної оцінки особистості позивача як людини, громадянина та учасника суспільних відносин, а також негативної оцінки його ділових та професійних якостей.

За таких обставин, поширення Інформації грубо порушує особисте немайнове право позивача на повагу до його гідності, честі і ділової репутації, оскільки перешкоджає позивачеві повно і своєчасно здійснювати таке немайнове право, зокрема, мати репутацію чесної та гідної людини, яка не вчиняла протиправних дій, дотримується у своєму житті загальноприйнятих норм поведінки і моралі та добросовісно виконує свої службові обов`язки.

Таким чином, позивачем в повній мірі доведений факт завдання шкоди його особистим немайновим благам внаслідок поширення негативної недостовірної інформації, з огляду на зміст цієї інформації та положення чинного законодавства.

Апеляційні скарги містять твердження, що публічний статус позивача допускає розширення обсягів поширення інформації та критики щодо нього у порівнянні з приватними особами, яке ґрунтується на положеннях Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, якими дійсно передбачено, що межа допустимої критики щодо політичного діяча та іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.

Позивач, не є політичним діячем. На час поширеннями відповідачами недостовірних відомостей позивач, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про державну службу» та ст. 1 Закону України «Про Службу зовнішньої розвідки України», був державним службовцем.

Як зазначено у рішеннях ЄСПЛ по справах «Яновський проти Польщі» та «Нікула проти Фінляндії», не можна стверджувати, що державні службовці свідомо піддають ретельному обстеженню кожне своє слово чи дію в тій самій мірі, як це роблять політики, і, отже, до них повинні застосовуватись ті самі механізми, що й до останніх, коли йдеться про критику їх діяльності. Державні службовці повинні користуватися громадською довірою в умовах, позбавлених надзвичайного занепокоєння, що зробить вдалим виконання ними своїх завдань. Отже, може постати необхідність у їх захисті від образливих словесних нападок під час виконання ними своїх обов`язків.

Законом не передбачена можливість обмеження реалізації позивачем, як публічною особою, гарантованого ст. 55 Конституції України права на судовий захист, яке у відповідності до положень ст. 64 Конституції України взагалі не може бути обмежене, як і його право на повагу до гідності.

Суд вважає що поширена інформація містить відомості про події та факти, яких не існувало, у зв`язку з чим відсутній об`єкт критики, про яку йдеться мова в Декларації, а її положення не підлягали застосуванню при вирішенні цього спору.

В апеляційних скаргах, з посиланням на ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апелянти намагаються виправдати встановлений судом першої інстанції факт порушення прав позивача, реалізацією права на свободу вираження поглядів та суспільною значимістю поширеної недостовірної інформації.

Суд вважає, що вказане в апеляційних скаргах вибіркове використання лише окремих положень правових норм, якими регулюється здійснення права на свободу слова та свободу вираження поглядів, є неприпустимим.

Так, у відповідності до ч. 3 ст. 34 Конституції України, здійснення права на свободу слова може бути обмежене законом, зокрема для захисту репутації або прав інших людей.

Відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, здійснення права на свободу вираження поглядів, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, у тому числі для захисту репутації чи прав інших осіб.

Нормами діючого законодавства прямо передбачена можливість обмеження здійснення права на свободу слова та свободу вираження поглядів, а також встановлені підстави для такого обмеження, що в повній мірі узгоджується із практикою ЄСПЛ, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що преса не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації та прав інших осіб (справа «Перна проти Італії» (Case of Perna v.Italy).

В рішенні ЄСПЛ по справі «Санді Таймс» (Sunday Times) проти Об`єднаного Королівства», вказано, що втручання у свободу вираження поглядів (обмеження) є допустимим, якщо воно встановлене законом та є необхідним в демократичному суспільстві.

На підставі ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Статтею 28 Конституції України кожному гарантоване право на повагу до його гідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 Цивільного кодексу України, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Порушення охоронюваних законом прав позивача відбулося саме внаслідок поширення відповідачами недостовірних відомостей про його особу.

Зловживання правом суспільною значимістю поширеної інформації ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс» суперечить практиці ЄСПЛ, відповідно до якої за п. 2 ст. 10 Конвенції свобода вираження поглядів пов`язана з «обов`язками та відповідальністю», які застосовуються до засобів масової інформації навіть щодо питань великого суспільного значення. Більше того, ці «обов`язки та відповідальність» мають особливе значення, коли йдеться про посягання на репутацію названої особи та порушення «прав інших осіб» (рішення у справах «Ліндон, Очаковські-Лоран і Жюлі проти Франції», «Педерсен і Бодсґор проти Данії»).

Стверджуючи про порушення при ухваленні рішення норм матеріального права апелянти зазначають, що судом першої інстанції зобов`язано відповідачів спростувати інформацію, яку вони не поширювали та до якої не мають жодного відношення, в обґрунтування чого наводять фрагменти викладеного судом в резолютивній частині рішення тексту спростування поширеної відповідачами недостовірної інформації.

Такі твердження апелянтів спростовуються фактичними обставинами справи та нормами чинного законодавства.

Відповідно до абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, у тому числі, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

У резолютивній частині оскаржуваного рішення зазначено, що судом визнана недостовірною та такою, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, саме поширена відповідачами інформація та наведений її дослівний текст.

Разом з тим, положеннями абз. 2 п. 24 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачене право суду викласти у судовому рішенні текст спростування інформації.

Відповідно до положень п. 25 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», у разі, якщо спростування недостовірної інформації недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування.

Враховуючи значний обсяг поширеної відповідачами недостовірної інформації, її дослівне спростування є недоцільним.

За таких обставин, викладений судом тест спростування у вигляді узагальненого змісту поширених недостовірних відомостей є найбільш адекватним та максимально ефективним способом спростування інформації, який жодним чином не порушує встановлені законом вимоги та захищає порушені відповідачами особисті немайнові права позивача.

Також одним із доводів апеляційних скарг є твердження про помилкове покладення судом обов`язків спростування інформації на неналежного відповідача.

В обгрунтування такого твердження апелянт посилається на п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та зазначає про порушення судом вказаної правової норми, з огляду на відсутність у матеріалах справи даних щодо власника веб-сайту «BIHUSinfo», на якому у відео із назвою Дивимось разом: $8 млн і російські паспорти розвідника ОСОБА_6 (СТРІМ)» також відбулося поширення сюжету, що містить оспорювану Інформацію.

Проте такі твердження щодо неналежного відповідача суперечать фактичним бставинам справи та вимогам закону.

Так, до апелянта ОСОБА_1 вимоги щодо спростування інформації, поширеної з мережі Інтернет і не заявлялись.

Задоволені судом першої інстанції позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 стосуються виключно недостовірної Інформації про позивача, поширеної ІНФОРМАЦІЯ_4 на телевізійному каналі «Телеканал новин «24» у передачі « Наші гроші з ОСОБА_4 », одним з авторів якої вона є.

Належність апелянта, як відповідача у справі, в повній мірі підтверджується наведеними судом в оскаржуваному рішенні положеннями п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до яких, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

При цьому, задоволені судом позовні вимоги щодо спростування недостовірної інформації, поширеної ІНФОРМАЦІЯ_16 на каналі «BIHUS info», зареєстрованому на веб-сайті youtube.com, не стосуються цього апелянта, оскільки оскаржуваним рішенням обов`язок спростування в цій частині покладений виключно на відповідача ОСОБА_4 , як на автора поширеної недостовірної Інформації.

Враховуючи викладене, безпідставними є посилання цього апелянта на положення п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», які наведені судом в оскаржуваному рішенні та відповідно до яких належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі інтернет є саме автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту. При цьому, власник веб- сайту є належним відповідачем у випадках, якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити.

При цьому, факт поширення Інформації визнаний представниками відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у відзивах на позовну заяву та у їх поясненнях під час судових засідань.

Про визнання представниками відповідачів факту поширення інформації, як передбачену ч. 1 ст. 82 ЦПК України підставу для звільнення від доказування, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні.

Отже, твердження апелянта про те, що суд взагалі не досліджував питання

поширення інформації, не відповідає дійсності та не заслуговує на увагу.

За таких обставин, рішення першої інстанції постановлено у відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, є законним та обґрунтованим, постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Інші аргументи апеляційноїскарги на законність та обґрунтованість рішення судупершої інстанціїне впливають, його висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» та апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року та додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді А.С. Сержанюк

Є.М. Суханова