ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 серпня 2021 року

м. Харків

справа №644/4214/20

провадження №22-ц/818/4340/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2021 року, постановлене під головуванням судді ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі: на утримання доньки в розмірі 4 500,00 грн. та на утримання сина в розмірі 3 500,00 грн. щомісячно з моменту подання позовної заяви і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 12 червня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 12 червня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог відмовлено. Зазначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 367 (триста шістдесят сім) гривень 85 копійок на користь держави.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. Визначений судом першої інстанції розмір аліментів є необґрунтованим та не мотивованим. Судом першої інстанції не було надано належної оцінки факту, що в рахунок сплати аліментів позивачу його матір`ю ОСОБА_6 був подарований садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим позивач за усною домовленістю зобов`язалася самостійно утримувати дітей. Крім того, він залишив позивачу автомобіль, придбаний в період шлюбу. 28 серпня 2020 року він здійснив грошовий переказ позивачу на утримання дітей в розмірі 24 120,60 грн. Відповідач також зазначив, що працював на посаді менеджера в ТОВ «Аріон», проте 18 червня 2020 року звільнений з посади за власним бажанням. Доводи позивача щодо отримання ним доходів в розмірі 25 000 гривень щомісячно жодними доказами не підтверджені. Відповідач просив також врахувати його матеріальний стан, зокрема, наявність на його утриманні непрацездатних батьків. Також зазначає, що судом визначено сукупний розмір аліментів на двох дітей у сумі 3 500,00 грн., який може призвести до надмірного фінансового навантаження на нього. На теперішній час він працює на посаді менеджера збуту у ТОВ «Арсенал ПК», заробітна плата становить 6 100,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без зміни.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням майнового положення відповідача та відсутності його працевлаштування, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дітей, визначив розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі. Судом також враховано стан здоров`я та матеріальне становище дітей, матеріальне становище відповідача, наявність на його утриманні непрацездатних батьків, суд встановив розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 грн. та на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1500 грн. щомісячно, що є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 березня 2005 року між сторонами зареєстровано шлюб (а.с.3, том 1).

Від шлюбу сторони мають дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4, 5 том 1).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 червня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 21 липня 2020 року (а.с. 27, том 1).

Діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 та перебувають на її утриманні.

ОСОБА_1 працює у ТОВ «НЕПТІК» на посаді - Фахіець з інформаційних технологій, сукупний розмір заробітної плати за період з грудня 2019 року по травень 2020 року становить 20 938,25 грн. (а.с. 49, том 1).

Як на підставу позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей вказує, що діти на теперішній час фактично мешкають разом з нею та знаходяться на її утриманні, так як відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на їх утримання. Відповідач працює на керівничій посаді, супервайзер / начальник відділу продаж у фірмі «Ресурс», що займається торгівлею продуктами харчування, його доходи складають близько 25 000 грн. щомісячно. Позивач працює на посаді «фахівець з інформаційних технологій» у ТОВ «Нетпік», її середньомісячна заробітна плата складає близько 3500 грн., а тому позивачу самостійно важко утримувати неповнолітніх дітей та повноцінно займатися їх оздоровленням та розвитком. При цьому, донька знаходиться під наглядом спеціалістів міської дитячої поліклініки №7 ХМР з діагнозами: атопічний дерматит, нейродерміт (з загрозою розвитку у дитячу екзему), аденоїдит III - IV ступенів; утворення у гайморових пазухах (що потребує операційно-хірургічної коблацїї носових пазух). У зв`язку з цим, спеціалістами та лікарями, а саме: педіатром, дерматологом, ЛОРом, визначений курс обстеження та лікування, у тому числі платного. Також, за направленням дільничного педіатра дитина спостерігається та отримує симптоматичне лікування за призначеннями лікаря клініки «Доктор ЛОР». Лікарями рекомендовано спеціалізований дерматологічний догляд та курортно-санаторне лікування, донька має ослаблений імунітет. За вказаних обставин позивач вважає, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому платити аліменти на спільних неповнолітніх дітей у розмірі 3500 грн. на сина та 4500 грн. на доньку щомісячно.

З наданих в суді першої інстанції пояснень представника відповідача вбачається, що відповідач позов не визнає, оскільки між сторонами мала місце усна домовленість щодо утримання дітей та передачі нерухомого майна - садового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок сплати аліментів на їх утримання. Окрім наведеного зазначила, що відповідач з 18 червня 2020 року не працює, доходів не має, при цьому намагається надавати допомогу на утримання дітей, зокрема, переказав на їх утримання майже 24 000,00 грн. На утриманні позивача також знаходяться непрацездатні батьки, які мають ряд захворювань, та в свою чергу потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Положеннями статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 01 січня 2021 року становить 2395 грн. та для дітей віком до 6 років, станом на 01 січня 2021 року становить 1921 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 не працює, згідно запису у трудовій книжці - 18 червня 2020 року відповідача було звільнено за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України), (а.с.35), доказів працевлаштування відповідача на час розгляду справи судом першої інстанції матеріали справи не містять.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з урахуванням положень ст. 182 СК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей: неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 грн. та на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1500 грн. щомісячно починаючи з 12 червня 2020 року до досягнення кожною дитиною повноліття.

Належних і допустимих доказів того, що відповідач не має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному судом розмірі, відповідачем суду не надано.

Судовою колегією не приймаються доводи відповідача щодо існування усної домовленості між сторонами з приводу сплати аліментів та передачі нерухомого майна в рахунок сплати аліментів на утримання дітей, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Відповідно до ч.1 ст. 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що жодних договорів про сплату аліментів на дітей або укладання договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалося.

Доводи відповідача щодо надання ним допомоги в добровільному порядку, судовою колегією не приймаються, оскільки стягнення аліментів у судовому порядку є правом того з батьків, з ким проживає неповнолітня дитина, передбаченим Сімейним Кодексом України, незалежно від надання допомоги на утримання дитини в добровільному порядку.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2021року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук