Провадження № 2/761/697/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Путрі Д.В.,

представників позивача Мтющенко І.В., ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач), у якому просив стягнути 340220,20 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 50000,00 грн. матеріальної шкоди та 2000,00 грн. витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.07.2018 року в місті Києві по вул. Герцена, 10 на перехресті із вул. Лермонтовська відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Лексус» д/н НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та транспортного засобу «СІАТ», д/н НОМЕР_2 , під керуванням позивача. Так, у зазначеній ДТП, транспортний засіб «СІАТ», д/н НОМЕР_2 , який належить позивачу, отримав механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду від 04 жовтня 2018 року справі № 761/30514/18 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Лексус» д/н НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП була забезпечена Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ2954297 у ТДВ «СТ «Домінанта».

Згідно із висновком ПП «Український центр врегулювання збитків» від 19.08.2018 року, вартість матеріального збитку. завданого власнику автомобіля «СІАТ», д/н НОМЕР_2 склала 440220,20 грн.

Разом із тим, станом на час розгляду справи, ТДВ «СТ «Домінанта» не здійснила виплату страхового відшкодування в сумі 100000,00 грн, проте вимоги про стягнення коштів в цій частині позивачем не висуваються.

Посилаючись на викладене, а також вимоги ст. 1194 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача 340220,20 грн. (за вирахуванням страхового відшкодування в сумі 100000,00 грн.) матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 50000,00 грн. матеріальної шкоди та 2000,00 грн. витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку.

Ухвалою суду від 24.06.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 21.10.2019 року.

11.09.2019 року від відповідача надійшов відзив на позов, я кому він просив суд відмовити в задоволенні позову. При цьому зазначав, що автомобілю позивача на було заподіяно пошкоджень, про які він зазначає в позовній заяві та заявлена сума значно перевищує суму завданого збитку, а експертний висновок є суперечливим та не відповідає вимогам законодавства.

10.10.2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив .

21.10.2019 року представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про призначення у справі судової експертизи.

В подальшому, розгляд справи було відкладено.

14.01.2020 року було здійснено повторний розподіл справи у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_5 та справу передано на розгляд судді Рибака М.А.

Ухвалою суду від 16.10.2020 року справу було прийнято дог провадження та призначено для розгляду по суті у спрощеному провадженні на 19.03.2020 року.

19.03.2020 року розгляд справи було відкладено на 01.06.2020 року за клопотанням у часників справи.

Ухвалою суду від 01.06.2020 року було призначено у справі судову авто товарознавчу експертизу за клопотанням представника відповідача.

01.12.2020 року матеріали справи надішли до суду із висновком судової експертизи.

Ухвалою суду від 03.12.2020 року було відновлено провадження у справі та призначено до розгляду по суті на 05.04.2021 року.

30.03.2021 року представник позивача звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог та з урахуванням висновку судової експертизи просив суд стягнути з відповідача 426203,68 грн. матеріального збитку, 50000,00 грн. моральної шкоди та 2000,00 грн. витрат на складення звіту матеріального збитку.

05.04.2021 року розгляд справи було відкладено на 16.06.2021 року за клопотанням представника відповідача.

16.06.2021 року представник відповідача звернувся до суду із клопотаннями про виклик експерта для роз`яснення висновку та про проведення повторної судової експертизи.

Ухвалою суду від 16.06.2021 року в задоволенні клопотання про призначення повторної судової експертизи.

В судовому засіданні 16.06.2021 року було оголошено перерву в судовому розгляді до 13.08.2021 року.

Представники позивача в судовому засіданні 13.08.2021 року позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили про їх задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, у його задоволенні просив відмовити.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 липня 2018 року о 12 год. 15 хв. в м. Києві по вул. Герцена, 10 на перехресті з вул. Лермонтовська, водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Лексус» д/н НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 5.172 «Напрямок руху по смугах», здійснив виїзд на зустрічний бік дороги та на перехресті з вул. Лермонтовська, при виконанні обгону не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Сіат» д/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 , що здійснював виїзд з вул. Лермонтовської ліворуч, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 14.6 а, п. 8.4 Г ПДР України..

Згідно із постановою Шевченківського районного суду від 04 жовтня 2018 року справі № 761/30514/18 ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно зі висновком ПП «Український центр врегулювання збитків» від 19.08.2018 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «СІАТ», д/н НОМЕР_2 склала 440220,20 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Лексус» д/н НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП була забезпечена Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ2954297 у ТДВ «СТ «Домінанта».

Згідно із висновком судової експертизи у цивільній справі № 761/23214/19 від 08.11.2020 року, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «СІАТ», д/н НОМЕР_2 , станом на дату ДТП - 26.07.2018 року складає 526203,68 грн.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Частина 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За ст. 6 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 36 Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

За змістом ст. 29, п. 32.7 ст. 32 вказаного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, страховик відповідальності особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і зазначеним відновлювальним ремонтом згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Відповідні роз`яснення містяться і в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, під час розгляду справи встановлено, що транспортний засіб, яким керував відповідач під час ДТП був застрахований в ТДВ «СТ «Домінанта», що не заперечувалось сторонами.

Згідно із п. 36.2. статті 36 Закону, Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як зазначав позивач, він звернувся до ТДВ «СТ «Домінанта» із заявою про виплату страхового відшкодування, проте страхової виплати не отримав. Разом із тим, позивач не висуває вимог в частині стягнення страхового відшкодування в сумі 100000,00 грн.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, потерпіла особа має право на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду уразі заподіяння їй збитку понад суму страхового відшкодування.

Якщо потерпілий звернувся до страховика, але страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Оскільки сума страхової виплати є недостатньо для покриття завданої позивачу матеріальної шкоди, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою має бути сплачена безпосередньо відповідачем у відповідності до положень ст. 1194 ЦК України, що складає 426203,68 грн. (526203,68 грн.-100000,00 грн.).

Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму матеріального збитку в розмірі 426203,68 грн., в межах заявлений позивачем вимог.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та необхідності стягнення з відповідача на користь позивача суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 426203,68 грн.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов судом відхиляються, оскільки в даному випадку сума матеріального збитку була підтверджена судовою експертизою, про проведення якої просив сам відповідач.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом із тим, відповідачем в обґрунтування своїх заперечень не було надано жодного доказу, який би спростовував висновки судової експертизи, який на переконання суду, сумнівів в його достовірності не викликає.

Щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 50000,00 грн., то суд виходить з наступного.

За змістом ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Стаття 1167 ЦК України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із п. 3 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В судовому засіданні встановлено, що протиправними діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях щодо необхідності відшкодування вартості пошкодженої речі, а також втраті часу, необхідного для відновлення свого порушеного права.

Однак, враховуючи усі встановлені обставини справи, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн. занадто завищеною та такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір, а також витрати на оплату судової експертизи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач сплатив судовий збір та поніс витрати за складення звіту про оцінку вартості матеріального збитку задля доведення заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 2000,00 грн. вартості складення звіту про оцінку матеріального збитку та судовий збір в сумі 4312,57 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму матеріальної шкоди в розмірі 426203,68 грн., 2000,00 грн. моральної шкоди та 2000,00 грн. вартості складення звіту про оцінку матеріального збитку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 4312,57 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3

ОСОБА_4 : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст рішення суду складено: 18.08.2021 року.