Справа №242/1007/21
Провадження №2/242/594/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Капітонова В.І., секретар судового засідання Носаль А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

Позивач 17.02.2021 р. звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 прийняв спадщину та звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документу, що посвідчує право власності на нерухоме спадкове майно.

Отже, ОСОБА_1 позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, яка складається з квартири АДРЕСА_1 .

Просить суд визнати за ним право власності на спадщину, а саме визнати право власності в порядку спадкування за законом, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач та його представник належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилися. Надали суду заяви, в яких просили задовольнити позов та розглянути справу без їх участі.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився. Надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Згідно ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 30.03.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29.04.2021 року витребувано у державного нотаріуса Першої селидівської державної нотаріальної контори інформацію чи заводилася спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; якщо заводилася спадкова справа, то хто звертався із заявою про прийняття спадщини, чи видавалися свідоцтва про право на спадщину за законом, або за заповітом, та чи входила у спадок квартира АДРЕСА_1 , а також надати суду завірені належним чином копії матеріалів спадкових справ.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05.07.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджує копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 28.04.1992 у м.Селидове.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 05 березня 1996 року, виданого Службою приватизації державного житлового фонду в/о «Селидіввугілля», зареєстрованого в Селидівському БТІ 30.04.1996 за №3192, та довідкою №310, виданою 18.11.2020 КП «Селидівське бюро технічної інвентаризації».

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджує копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , видана 13 листопада 2020 року Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).

Відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_5 , що підтверджує копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , видана у м.Селидове Донецької області.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , що підтверджує копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , видана повторно 13 серпня 2020 року Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої входила, зокрема 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 .

Оскільки ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав разом із ОСОБА_4 на момент смерті він є таким, що фактично прийняв спадщину на підставі ст..549 ЦК України 1963 року. Дані обставини підтверджуються довідкою №08-4/34 від 13.01.2021, виданою Відділом реєстрації місця проживання громадян, актом про спільне проживання, складеного 01 лютого 2021 року депутатом Селидівської міської ради в присутності свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , та матеріалами спадкової справи №122/2020 від 14.08.2020 заведеної Першою селидівською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями є її чоловік ОСОБА_3 та її син ОСОБА_2 .

При цьому, ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину на підставі ст..549 ЦК України 1963 року, у тому числі частку квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , але за життя він не отримав свідоцтво про право на спадщину.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , видана 25 листопада 2019 Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №802.

Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 є його син ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до положень частини першої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

З акту, складеного головою ОСББ «Славутич 1 м.Селидове» за №30 від 02 липня 2021, в присутності свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , вбачається, що ОСОБА_1 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , до дня смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснював за батьком догляд та вів спільне господарство.

Отже, на день смерті батька ОСОБА_3 позивач проживав разом із спадкодавцем. Дані обставини учасники справи не оспорюють, а тому відповідно до ст. 82 ЦК України вони доказуванню не підлягають.

З огляду на викладене, позивач в силу ст. 1268 ЦК України є таким, що фактично прийняв спадщину після смерті батька.

З довідки №503/01-16 від 10.06.2021 Першої селидівської державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкової справи не заводилося, заповіт не посвідчувався.

Отже, ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом, звернувся до Першої селидівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що видано постанову від 12 листопада 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Згідно із ст. 49. Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: зокрема, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 березня 1996 року Службою приватизації державного житлового фонду в/о «Селидіввугілля», зареєстрованого в Селидівському БТІ в реєстрі за №3192, належить квартира АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину на підставі ст. 549 ЦК України 1963 року, у тому числі частку квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , але за життя не отримав свідоцтво про право на спадщину на вказане майно.

Після смерті ОСОБА_3 його син успадкував вказану квартиру, оскільки на день смерті проживав разом із спадкодавцем, але позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність документів, що посвідчує право власності на вказане нерухоме майно.

У той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя набув або володів нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи судом не встановлено.

Суд також враховує визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі.

Інших спадкоємців, які б мали право на спадкування після смерті ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Відповідно до частини третьої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 76,77,78,258,259,265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майнозадовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_7 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 28,85 кв.м., в порядку спадкування за законом, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І.Капітонов