Провадження № 22-ц/812/713/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 квітня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу №490/6692/19 за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на заочне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 21 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Чулупа О.С. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позивачка зазначала, що від шлюбу з відповідачем має дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 22 червня 2017 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва шлюб між нею та відповідачем розірвано. Позивачка сама утримує сина та потребує матеріальної допомоги чоловіка.

Враховуючи вказане просить стягувати з ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісячно з моменту звернення до суду з позовом тобто з 25 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаїва від 21 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 на утримання сина у розмірі 3000 грн. Але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Розподілено судовий збір.

Вказане рішення мотивовано тим, що суд вважав за можливе стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, незаконність оскарженого судового рішення, просив його скасувати та ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачкою не доведено факту, що дитина проживає разом з нею, оскільки фактично дитина перебуває на утриманні батька. Судом не враховано матеріальний стан відповідача, оскільки він не отримує відповідного доходу для сплати аліментів у розмірі, визначеному судом.

Позивачка своїм правом на відзив не скористалась.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції таким вимогам не в повній мірі відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи 12 березня 2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції було зареєстровано між сторонами шлюб, актовий запис №145 та який за рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 22 червня 2017 року розірвано (а.с.6).

Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01 листопада 2013 року (а.с.7).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 частково та стягуючи зі ОСОБА_1 на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 3000 грн. щомісяця, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

У відповідності з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Як видно з доводів позивачки, відповідач працевлаштований та має можливість сплачувати аліменти у розмірі нею зазначеному.

Відповідач заперечує проти даних обставин.

Відповідно до вимог ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, відповідач надав до суду довідку про доходи за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року, з якої вбачається що він працював в ТОВ «Арника-Юг» і його дохід в місяць складає 4200 грн. та після утримання відрахування складала 3381 грн. Крім того з 03 липня 2020 року останній з займаної посади звільнений (а.с.30).

Інші належні та переконливі докази, які б свідчили про те, що відповідач працює та отримує дохід в більшому розмірі в матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що оскільки відповідач є працездатною особою, зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачкою, та враховуючи відсутність доказів щодо обмежень у працевлаштуванні відповідача за станом здоров`я й вік дитини, суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з 25 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини в сумі 3000 грн., районний суд не в повній мірі врахував матеріальне становище відповідача, який не працює, та інші обставини справи.

Оскільки дитина сторін має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, колегія суддів з урахуванням матеріального становища відповідача, розміру прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини в сумі 2000 грн. з індексацією відповідно до закону.

За таких обставин, на підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду в цій частині необхідно змінити, зменшивши розмір стягнутих з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини з 3000 грн. до 2000 грн. щомісяця з індексацією відповідно до закону.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що дитина проживає разом з ним не заслуговують на увагу оскільки відповідних доказів ним не надано. Так сам по собі реєстрації місця проживання відповідно до довідки від 04 січня 2021 року за адресою АДРЕСА_1 сторін - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є беззаперечним підтвердженням фактичного проживання дитини саме з батьком. Відповідно до рішення Центрального районного суду від 22 червня 2017 року сторони припинили шлюбні та сімейні стосунки протягом тривалого часу до звернення відповідача до суду з заявою про розірвання шлюбу 11 листопада 2016 року, щодо місця проживання дитини з батьком в рішенні інформація відсутня, так як і інших будь-яких доказів фактичного проживання дитини з батьком останнім суду не надано.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 21 жовтня 2019 року - змінити в частині розміру стягнутих аліментів.

Зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню зі ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 3000 грн. до 2000 грн.

В іншій частині вказане рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 12 квітня 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова