Справа № 177/1035/19
Провадження № 2/177/17/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 березня 2021 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

за участі:

секретаря судового засідання Короновської Д. І.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 , про встановлення факту належності житлового будинку на праві особистої приватної власності, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 за життя склав заповіт, яким все належне йому за життя майно заповів позивачу.

Будучи спадкоємцем за заповітом позивач 28.09.2018 звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак постановою нотаріуса від 28.09.2018 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , оскільки спадковий житловий будинок був придбаний померлим за час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано 05.12.1994 року, а відтак повинна бути виділена шлюбна доля за нею та за померлим для подальшого відокремлення обсягу спадкового майна, яке підлягає успадкуванню.

Позивач зазначала, що вказаний житловий будинок був придбаний батьками спадкодавця для спільного його проживання разом із його, на той час, дружиною ОСОБА_6 , з якою спадкодавець розірвав шлюб 13.07.1983 року. При цьому ним був проведений поділ майна подружжя в добровільному порядку, за яким зазначений будинок залишився спадкодавцю, який проживав та був зареєстрований в ньому по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким чином вважає, що померлому належить спірний житловий будинок на праві особистої приватної власності.

У зв`язку з чим позивач просить суд встановити факт належності ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя, на праві особистої приватної власності житлового будинку з господарськими побудовами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок з господарськими побудовами, що складається з: житлового будинку А-1, гаражу-сараю Б, літньої кухні В, сараю Г, вбиральні Д, водо колонки І, басейну ІІ, огорожі №1-3, воріт № 3, загальною площею 53,8 кв.м, житловою площею 17,6 кв.м та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді від 03 липня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та за заявою позивача в порядку підготовки справи до судового розгляду з Шостої криворізької державної нотаріальної контори, витребувані докази на підтвердження викладених в позові обставин (а.с. 39).

27 листопада 2019 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 104).

Позивач ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача (а.с. 13 Том 2). Будучи присутнім в попередніх судових засіданнях, представник відповідача позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти визнання за позивачем 1/2 частини спірного житлового будинку, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . В іншій частині позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що право власності на спірний житловий будинок ОСОБА_5 набув під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , а тому вказаний житловий будинок є їх спільною власністю та кожному із них належить по 1/2 частині спірного житлового будинку.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку (а.с. 109, 111, 123, 150, 177 Том 1).

Суд, вислухавши думку присутніх в судовому засіданні позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, давши оцінку наданим суду доказам, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних законних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.26 Том 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої.

Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

ОСОБА_5 за час життя 19 травня 2006 року склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Бортник Л.Г., зареєстрований в реєстрі за №105, яким все належне йому майно на час смерті заповів ОСОБА_1 позивачу по справі, що підтверджується копією заповіту (а.с. 50 Том 1).

При зверненні позивача до Шостої криворізької державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , їй постановою нотаріуса від 28 вересня 2018 року відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, оскільки спадковий житловий будинок був придбаний померлим ОСОБА_5 за час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано 05.12.1994 року, а відтак повинна бути виділена шлюбна доля за нею та за померлим для подальшого відокремлення обсягу спадкового майна, яке підлягає успадкуванню (а.с.28 Том 1).

Як встановлено в судовому засіданні та письмовими матеріалами підтверджено, 17 травня 1985 року ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_3 після укладення шлюбу подружжю присвоєно прізвище « ОСОБА_8 », про що свідчить копія актового запису про укладення шлюбу № 2 від 17.05.1985 (а.с.180 Том 1).

В період шлюбу, а саме 02.01.1992 року Криворізькою районною Радою народних депутатів, на підставі рішення Виконавчого комітету Криворізької районної ради народних депутатів Дніпропетровської області від 27.11.1987 № 309 ОСОБА_5 видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстрову книгу № 27 за реєстровим № 208-9207 (а.с. 20 Том 1).

Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким чином, оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 набутий в період шлюбу, тому вказане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

05.12.1994 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 розірвано, та після розірвання шлюбу ОСОБА_9 відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_10 », що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 22).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Оскільки за життя ОСОБА_5 , частки, як співвласників у праві спільної сумісної власності на будинок між ним та відповідачем не виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного із них, як співвласників будинку є рівними, і ОСОБА_5 на праві приватної власності за життя належала 1/2 частка, а ОСОБА_3 належить 1/2 частка спірного нерухомого майна.

Позивач не погоджуючись з тим, що спірне нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності спадкодавця ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_3 , в позовній заяві зазначала та стверджувала в судовому засіданні, що спірний житловий будинок був придбаний за життя батьками ОСОБА_5 , а саме на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.09.1980, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с.16 Том 1), для спільного проживання ОСОБА_5 разом із його, на той час, дружиною ОСОБА_6 , з якою спадкодавець розірвав шлюб 13.07.1983 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 22 Том 1). При цьому між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був проведений поділ майна подружжя в добровільному порядку, за яким зазначений будинок залишився ОСОБА_5 , про що свідчить акт поділу майна від 25.05.1982 (а.с. 17 Том 1).

Суд дослідивши вказаний договір купівлі-продажу від 08.09.1980 (а.с. 16 Том 1) та акт поділу майна від 25.05.1982 (а.с. 17 Том 1), не може вважати їх належними доказами, оскільки з них не можливо встановити який саме житловий будинок та за якою саме адресою був придбаний батьками ОСОБА_5 та, що саме цей будинок залишився за спадкодавцем під час поділу майна з колишньою дружиною ОСОБА_6 .

Також, суд не може прийняти до уваги, як належний доказ пояснення свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які допитані в судовому засіданні та пояснили, що дійсно батьки ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , придбали для нього будинок в с. Суворовка Криворізького району Дніпропетровської області, про що їм було відомо від батьків ОСОБА_5 та з його слів особисто, однак який саме будинок в с. Суворовка ними був придбаний для сина їм не відомо, отже з пояснень свідків також не можливо встановити, що саме спірний житловий будинок був придбаний батьками ОСОБА_5 для нього.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження вимог, що спірний житловий будинок з господарськими спорудами за життя ОСОБА_5 належав йому на праві особисто приватної власності, а тому суд вважає, що в цій частині позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії спадкової справи № 378/2017 заведеної після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що 23 червня 2017 року з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася ОСОБА_1 позивач по справі та 25 липня 2017 року з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася донька померлого ОСОБА_4 третя особа по справі. Інші особи з заявами про прийняття чи відмову від спадщини не зверталися (а.с. 44-57).

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, належні спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинені внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Також, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що за життя ОСОБА_5 належала 1/2 частина житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з господарчими спорудами, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 , про встановлення факту належності житлового будинку на праві особистої приватної власності, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарчими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку А-1 загальною площею 53,8 кв.м., житловою площею 17,6 кв.м., гаражу-сараю Б, літньої кухні В, сараю Г, вбиральні Д, водоколонки І, басейну ІІ, огорожі 1-4, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Повний текст судового рішення складений 09.04.2021.

Суддя: