РІШЕННЯ

Іменем України

06 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Дмитрієвої М.М., за участю секретаря Джос І.Ю.,

справа № 333/6750/18

провадження № 2/333/35/21

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Ніконенко Ірина Станіславівна

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача адвокат Цеханович Тамара Павлівна

третя особа - Державний нотаріус Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієва Марія Павлівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу про виключення із складу спадщини частки у праві власності, встановлення факту спільного проживання, надання права на спадкування та усунення від права на спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієва М.П. про виключення із складу спадщини частки у праві власності, встановлення факту спільного проживання, надання права на спадкування та усунення від права на спадщину.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.

21 січня 1975 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений шлюб. Починаючи з 05 лютого 1982 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 проживали у двокімнатній квартирі ЖСК «Будівник 10», розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , за яку у 1984 році був внесений пайовий внесок у розмірі 4 852, 46 грн., на підставі чого у виникло право спільної сумісної власності на квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 після тяжкої хвороби ОСОБА_4 помер, після чого з метою оформлення права на спадщину ОСОБА_3 звернулася до державного нотаріусу Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієва М.П. із заявою про її прийняття, проте постановою нотаріусу у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено через наявність актового запису про розірвання шлюбу від 28 вересня 1989 року.

Про розірвання шлюбу ОСОБА_3 не знала, оскільки навіть її та ОСОБА_4 паспорти громадян України мали відмітку про шлюб, а сам факт розірвання шлюбу не вплинув на відносини між сторонами, оскільки до моменту смерті вони спільного проживали та після отриманої у грудні 2016 року ОСОБА_4 травми він постійно потребував стороннього догляду, який надавала ОСОБА_3 .

Вказані обставини, на думку позивача, надали ОСОБА_3 право на одержання части у спадщини після померлого нарівні із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, єдиним спадкоємцем після смерті якої за заповітом є позивач.

Виникнення у ОСОБА_3 права на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 зумовило входження права на неї до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Поряд із цим, після смерті ОСОБА_4 стало відомо, що 14 жовтня 2006 року Управлінням житлового господарства ЗМР було видано свідоцтво про право власності на квартиру на ім`я ОСОБА_4 , в той час коли, на думку позивача, право власності на квартиру як право спільної власності подружжя, виникло у 1984 році.

Позивач просить: виключити із складу спадщини, яка відкрилася після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 1/2 частку у праві власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку у праві власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах однією сім`єю з 28 вересня 1989 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 3) визнати за ОСОБА_3 право нас спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ; 4) усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Відзив на позовну заяву

У наданому до суду відзиві відповідачем зазначено, що заява про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була подана до суду самою ОСОБА_3 , що відповідно спростовує твердження позивач про необізнаність ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу сім`я розпалася остаточно, спільне господарство вони не вели. З моменту оформлення права власності на квартиру та до смерті ОСОБА_4 про належність йому квартири ОСОБА_3 була обізнана, проте жодних дій щодо оформлення квартири чи частки на неї на себе не вжила. Окрім цього, ОСОБА_4 не перебував за життя у безпорадному стані, а причиною смерті була хвороба серця. Відповідач просить застосувати строк позовної давності та відмовити у позові.

Процесуальні дії у справі

05 грудня 2018 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієва М.П., яка згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана у провадження судді Дмитрієвої М.М.

Ухвалою суду від 07 грудня 2018 року позовна заява була залишена без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 07 грудня 2018 року заява ОСОБА_3 про забезпечення позову була залишена без руху.

18 грудня 2018 року ухвалою суду позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05 березня 2019 року провадження у справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

01 жовтня 2019 року ухвалою суду провадження у справі було поновлено, призначено підготовче засідання, витребувано з Шостої Запорізької державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3

20 грудня 2019 року ухвалою суду до участі у справі залучено правонаступника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року підготовче засідання у справі закрито, справу призначено до судового розгляду, викликано свідків.

У судовому засіданні позивача ОСОБА_1 позовну заяву підтримала, просила задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.

Третя особа, повідомлена своєчасно та належним чином, у судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Установлені судом фактичні обставини у справі

З 21 січня 1975 між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Рішенням народного суду Комунарського району від 23 жовтня 1984 року по цивільній справі № 2-1509/1984 шлюб між ОСОБА_3 , 1956 року народження, та ОСОБА_4 , 1949 року народження, зареєстрований 21 січня 1975 року, був розірваний. Зі змісту рішення встановлено, що позовна заява була подана ОСОБА_3

04 грудня 2018 року ОСББ «Будівельник -10» було видано довідку, в якій зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 постійно проживали за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 05 лютого 1982 року по день смерті ОСОБА_4 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вартість кооперативної квартири у розмірі 4 852, 46 грн. повністю була сплачена у 1984 році.

14 жовтня 2006 року Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради на ім`я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Згідно із довідкою про причину смерті № 3192 від 13 вересня 2017 року, причиною смерті ОСОБА_4 була атеросклеротична хвороба серця.

06 березня 2018 року ОСОБА_3 до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 брата ОСОБА_4

20 лютого 2018 року ОСОБА_2 до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 брата ОСОБА_4 .

За відомостями Відділу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району Департаменту реєстраційних послуг Управління державної реєстрації фізичних осіб, станом на 13 вересня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Постановою державного нотаріусу Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвої М.П. від 30 червня 2018 року, ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_3 , було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та у видачі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , оскільки заявником не були подані ані заповіт ані документи, які б підтверджували родинні чи шлюбні відносини із померлим.

21 червня 2018 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Спірідоновою М.А. був посвідчений заповіт, яким ОСОБА_4 заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .

27 лютого 2019 року до ОСОБА_1 до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

У судовому засіданні 10 березня 2021 року свідок ОСОБА_6 показав, що працює заступником директора Запорізького обласного крайознавчого музею. З ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був знайомий, оскільки вони разом працювали, був обізнаний, що вони були подружжям. Про їх розлучення чи наявність у ОСОБА_3 коханця ОСОБА_7 , з яким вона працювала, йому нічного не відомо.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні 10 березня 2021 року показала, що є сестрою ОСОБА_7 , який з 2002 року проживав спільно із ОСОБА_3 , про що була обізнана від своєї сестри, яка жила в Запоріжжі. Зазначила, що з 2002 року по 2008 рік вона працювала в Італії, а після 2008 року неодноразово приїздила в гості до ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , які спільно проживали. В той же час, на питання суду щодо зазначення порядку розташування меблів у приміщенні квартирі, свідок відповісти не змогла.

У судовому засіданні 10 березня 2021 року свідок ОСОБА_10 показала, що працювала у відділі кадрів музею. Була знайома із ОСОБА_11 , який познайомив її з ОСОБА_3 , до яких приблизно у 2000 роках вона приїздила у гості. Про їх сімейний стан була обізнана зі слів ОСОБА_3

10 березня 2021 року у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , який показав, що був сусідом померлого ОСОБА_4 . Протягом п`яти років бачив, що в ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали у квартирі, проте в яких стосунках вони перебували він не знає, в той же час обізнаний про розлучення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показав, що є сином ОСОБА_4 , до якого він щотижня приїздив у гості та привозив продукти харчування. ОСОБА_4 не потребував сторонньої допомоги, зазначив, що ОСОБА_3 проживала спільно з ОСОБА_14 .

Допитана у судовому засіданні 12 травня 2021 року свідок ОСОБА_15 показала, що була сусідкою ОСОБА_3 , яка проживала спільно з ОСОБА_4 , які вели спільне господарство. У квартирі ОСОБА_3 свідок була декілька разів, сварок між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не було, в останні роки життя ОСОБА_4 , а саме з 2016 року по 2017 рік він хворів.

У судовому засіданні 12 травня 2021 року свідок ОСОБА_16 показала, що працювала секретарем у музеї, тому була знайома з ОСОБА_3 , в гостях у якої була кілька разів. Про розлучення була обізнана зі слів ОСОБА_3 .

Допитана у судовому засіданні 06 серпня 2021 року ОСОБА_1 як свідок, показала, що з 20002 року проживала спільно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Останні роки ОСОБА_4 майже не пересувався та потребував сторонньої допомоги.

Позиція суду та нормативно правове обґрунтування

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 22 Кодекс про шлюб та сім`ю України від 20 червня 1969 року (чинного на момент набуття нерухомого майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно із ст. 141 ЖК Української РСР в редакції від 01 січня 1984 року (станом на дату внесення паю) особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім`ї, суми її пайового внеску і граничного розміру жилої площі, передбачуваного Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу. Заселення квартир у будинку житлово-будівельного кооперативу провадиться за ордерами, що видаються виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відмову у видачі ордера може бути оскаржено в судовому порядку.

Встановити точну дату внесення паю, що, відповідно, вказує на належність квартири до спільного майна подружжя, з матеріалів справи не можливо, а вжиття судом заходів щодо витребування вказаної інформації відповідно до ст. 84 ЦПК України судом не здійснювалося через відсутність клопотання сторін.

Поряд із цим, з метою всебічного та повного вирішення справи, суд враховує наступне.

Статтею 146 ЖК Української РСР в редакції від 01 січня 1984 року було передбачено, що поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду. Якщо поділити квартиру неможливо, один з колишнього подружжя, за яким визнано право на частину паєнагромадження, вправі вимагати від другого, який є членом житлово-будівельного кооперативу, виплати йому суми, що відповідає його частині паєнагромадження. Після одержання зазначеної компенсації він повинен звільнити займане приміщення, а в разі відмовлення - підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частинами 2, 3 ст. 29 Кодекс про шлюб та сім`ю України від 20 червня 1969 року було встановлено, що поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Необізнаність ОСОБА_3 про розірвання між нею та ОСОБА_4 шлюбу спростовується рішенням народного суду Комунарського району від 23 жовтня 1984 року про його розірвання, яке було ухвалено у цивільній справі за її позовом.

Оскільки рішення про розірвання шлюбу набуло чинності 05 листопада 1984 року, то, відповідно, право ОСОБА_3 на подання позовної заяви про поділ майна подружжя втратила 06 листопада 1987 року.

При вирішення питання про застосування строку позовної давності суд виходить із наявності відповідної заяви відповідача ОСОБА_2 про її застосування, що передбачено положеннями ч. 3 ст. 267 ЦК України, та фактичного його спливу, що підтверджено матеріалами справи, що згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Щодо вимоги позивача про визнання факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах однією сім`єю з 28 вересня 1989 року по 13 вересня 2017 року, то суд виходить із наступного.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як роз`яснив Пленум ВСУ у п. 21 «при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу може бути встановлено судом лише з 01 січня 2004 року (після набрання чинності СК України), оскільки КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу.

Вказана правова позиція викладена у Постанові ВС від 24 квітня 2019 року у справі № 163/754/17 (провадження № 61-14555св18).

Поряд із цим, оскільки позивачем заявлені вимоги про встановлення факту проживання до 13 листопада 2017 року дати смерті ОСОБА_4 , суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаним вимогам, позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження факту спільного проживання із ОСОБА_4 .

Довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за однією адресою не може бути взята до уваги як доказ, оскільки вказує тільки на реєстрацію місця проживання особи без можливості фактичного в становлення проживання однією сім`єю.

У Постанові ВС від д 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18 (провадження № 61-48440св18) колегія суддів дійшла висновку, що проживання чоловіка і жінки за однією адресою не свідчить про сімейні відносини між ними.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

До показані свідків як доказів, суд ставиться критично та не бере їх до уваги з наступних підстав. Так, покази свідка ОСОБА_6 фактично зводяться до тверджень про працювання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 разом та перебування у шлюбі деякий час, що в свою чергу вказує на факт їх спільного проживання, ведення господарства з 2004 року по дату смерті ОСОБА_4 . Покази свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_10 носять характер показів з чужих слів, а саме від її сестри ОСОБА_17 та померлої ОСОБА_3 .

Щодо показів ОСОБА_18 , то суд не приймає їх як докази факту спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки за показами свідка у їх квартирі вона була лише кілька разів, а тому, відповідно не може на думку суду об`єктивно ні підтвердити ні спростувати факт спільного їх проживання та ведення господарства, з 2004 року по денб смерті ОСОБА_4 ,, що відповідно, мало б значення для розгляду та вирішення справи.

При наданні показів свідком ОСОБА_16 остання вказувала на загальні обставини, без їх конкретизації, а покази ОСОБА_1 у суперечливими до матеріалів справи.

На підтвердження обставин щодо отримання ОСОБА_4 травми, через що він постійно потребував стороннього догляду, який надавався ОСОБА_3 , позивачем не надано жодного доказу, через що вказані твердження взагалі не приймаються судом до уваги.

Водночас Верховний Суд у Постанові від 2 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19) зазначив, що показання свідків та спільні фотографії, не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог позивач, через що у задоволенні позовові необхідно відмовити.

Розподіл судових витрат

У зв`язку із відмовою у позові, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору не стягуються, а покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22, 29 КпШС України від 20 червня 1969 року, ст. ст. 141, 146 ЖК Української РСР в редакції від 01 січня 1984 року, ст. ст. 1258, 1264, 1268 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 265, 315, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієва Наталія Павлівна, про виключення із складу спадщини частки у праві власності, встановлення факту спільного проживання, надання права на спадкування та усунення від права на спадщину відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 18 серпня 2021 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва