ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Херсон

єдиний унікальний номер справи 2120/3994/12

номер провадження 22-ц/819/139/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.

суддів: Бездрабко В.О.

Приходько Л.А.

секретар Плохотніченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 27.04.2012 року, ухвалене у складі судді Бочко Ю.І., у цивільній справі №2120/3994/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу, Ляшук Лілія Гаврилівна, про визнання договору дарування удаваним та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

У березні 2012 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що після реєстрації 30 січня 1993 року шлюбу між нею та ОСОБА_4 , їх сім`я стала проживати в квартирі АДРЕСА_1 , яка на праві спільної сумісної власності згідно свідоцтва про право власності, виданого Фондом комунального майна м. Херсона належала відповідачам.

29.12.2004 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як дарувальниками з однієї сторони та ОСОБА_4 , як обдарованим з другої сторони був укладений та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ляшук Л.Г. договір дарування 2/3 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та 03.02.2005 року була здійснена державна реєстрація права власності ОСОБА_4 на придбані 2/3 частини квартири.

Позивач вказувала, що свідомо дозволила оформити 2/3 частки квартири на свого чоловіка, хоча будь-яких коштів на придбання цієї частки квартири він не надавав, витрачені кошти вона отримала від своєї матері ОСОБА_5 у грудні 2004 року. Вказує на те, що весь час вона проживає в зазначеній квартирі і її право володіння, користування і розпорядження частиною квартири визнавалось відповідачами. В серпні 2011 року шлюбні відносини між нею та ОСОБА_4 були припинені, після чого стали виникати суперечки та непорозуміння щодо її права власності на 2/3 частини спірної квартири.

Вважає, що договір дарування від 29.12.2004 року вчинений з метою приховати інший правочин, а саме договір купівлі-продажу, в якому покупцем 2/3 частини квартири фактично є вона, оскільки виконала всі обов`язки покупця за договором купівлі-продажу.

Посилаючись на викладене з урахуванням того, що ОСОБА_4 , як співвласник квартири відмовився від здійснення переважного права купівлі квартири, що підтверджується розпискою від 29.12.2004 року просила визнати договір дарування 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 удаваним правочином та визнати, що 29 грудня 2004 року вчинено договір купівлі продажу 2/3 частини спірної квартири, за яким покупцем зазначеної частки є ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на вказану частку квартири.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 27.04.2012 року позов задоволено.

Визнано договір дарування від 29.12.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ляшук Л.Г. 2/3 частини квартири по АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 удаваним, визнано, що було вчинено договір купівлі - продажу зазначеної частки квартири, за яким покупцем є ОСОБА_1 та визнано за нею право власності на придбану частку квартири.

В поданій 20.11.2020 року апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яке не брало участі у справі, однак вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права та охоронювані законом інтереси як іпотекодержателя за Іпотечним договором та права стягувача у ВП №34011978 за виконавчим написом №1308, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження зазначав про те, що Акціонерне товариство «Альфа-Банк» є правонаступником прав і обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», яким 29.12.2009 року з ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, згідно якого останній передав в іпотеку банку квартиру трикімнатну АДРЕСА_1 , належну йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 13.10.2003 року на 1/3 частини та на підставі Договору дарування від 29.12.2004 року (2/3 частини). Заборона відчуження предмета іпотеки та його обтяження іпотекою зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, за реєстраційними номерами обтяжень 9400094 та 9400103. Дані заборони відчуження та обтяження предмета іпотеки іпотекою були чинними як на час розгляду цієї справи так і на теперішній час. Вказує, що іпотечний договір був укладений в якості забезпечення виконання ТОВ фірма «Віана ЛТД» (позичальник) за Генеральним договором про надання кредитних послуг № 870/09/004-ГД01 від 29.12.2009 року з додатковими угодами від 14.09.2010 року, від 22.12.2010 року.

У зв`язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань з вказаними додатковими угодами у встановлений в них строк грудень 2011 року, банком 29.02.2012 року на адреси позичальника та його майнових поручителів були надіслані вимоги про усунення порушень та погашення кредитної заборгованості, які залишилися не задоволенні. 27.07.2012 року на Іпотечному договорі за заявою банка вчинено виконавчий напис №1308 про звернення стягнення на все в ньому нерухоме майно, в тому числі, і на предмет іпотеки, що був переданий в іпотеку ОСОБА_4 21.08.2012 року за виконавчим написом відкрито ВП №34011978, яке є діючим на теперішній час, а тому зміна власника частини іпотечного майна безпосередньо стосується прав його іпотекодержателя, оскільки впливає на можливість звернення стягнення на предмет іпотеки.

Обґрунтовуючи незаконність оскаржуваного рішення зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають ані дійсним обставинам справи, ані вимогам цивільного судочинства. Скаржник вказує, що відповідно до умов п.1, п.5 оспорюваного договору дарування, дарувальники перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, передали безоплатно у власність обдарованому ОСОБА_4 , належні їм 2/3 частини спірної квартири, вказаний договір дарування був підписаний всіма його сторонами без будь-яких застережень чи зауважень, про що свідчить відповідний напис на договорі, і цей факт сторонами справи не оспорюється, та в силу вимог ст.61 ЦПК України не потребує доказування.

Вважає, що за таких обставин суд першої інстанції дійшов необґрунтованого та помилкового висновку про доведеність заявлених позовних вимог, а саме, що воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових правовідносин, ніж, ті, які передбачені укладеним відповідачами договором дарування, оскільки, позивачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що оспорюваний нею правочин дарування є удаваним. Виходячи з фактичних обставин справи та обставин, які їм передували, банк вважає, що дії учасників є недобросовісними та зводяться до зловживання правом, а ініційований ними спір має ознаки фіктивного.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період часу з 30.01.1993 року по 13.04.2012 рік перебували в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Суворовського районного суду м. Херсон від 13.04.2012 року розірваний (а.с.22)

29.12.2004 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим договором дарування подарували ОСОБА_4 2/3 (дві третіх) частини трикімнатної квартири АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 звернувшись 27.03.2012 року до суду з позовом, стверджувала, що укладений 29.12.2004 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір дарування є удаваним, зазначала, що суперечки щодо її права власності на спірну квартиру (2/3 частини) стали виникати в серпні 2011 року після припинення шлюбних відносин між нею та ОСОБА_4 .

З наданих до апеляційної скарги документів вбачається, що за договором про надання кредитних послуг №870/09/004-ГД01 Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Віана ЛТД» отримала кредит від ВАТ Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в сумі 10300000,00 грн (десять мільйонів триста тисяч гривень 00 копійок).

29.12.2009 року за договором іпотеки від 29.12.2009 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», та, зокрема, ОСОБА_4 , останній на забезпечення вказаного вище основного зобов`язання від 29.12.2009 року №870/09/004-ГД01 передав в іпотеку трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належну йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 13.10.2003 року (на 1/3 частини) та на підставі Договору дарування від 29.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ляшук Л.Г. (на 2/3 частини)(а.с.65-73)

23.02.2012 року банком на адресу майнового поручителя ОСОБА_4 була направлена вимога про усунення порушень кредитного договору та погашення кредитної заборгованості з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.109).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу ОСОБА_4 отримав вказану вимогу 06.03.2012 року (а.с.110).

27 липня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Шевченко І.Л. вчинено виконавчий напис, за яким звернуто стягнення, зокрема, на квартиру трикімнатну, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_4 (а.с.111)

21.08.2012 року за вказаним виконавчим написом головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Вовченком О.В. відкрито виконавче провадження (а.с.112)

Відповідно до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» погодженого Національним банком України 26.11.2019 року, АТ «Альфа-Банк» є правонаступником прав і обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (а.с.121-122).

17.06.2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Д.Є. у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису №1308 виданого 27.07.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, в якій постановлено замінити сторону виконавчого провадження, а саме: стягувача АТ «Укрсоцбанк» на правонаступника АТ «Альфа-Банк» (а.с.134-135).

Сторони по справі не повідомили суд першої інстанції про зазначені обставини, внаслідок чого вони не були предметом дослідження та оцінки суду.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення стосується прав та обов`язків іпотекодержателя, оскільки впливає на можливість виконання виконавчого напису вчиненого на користь іпотекодержателя.

Доводи представника позивача про те, що права банку незалученням до участі у справі не порушені, оскільки згідно зі ст.23 Закону України «Про іпотеку» при переході права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, є безпідставними, оскільки зазначена норма закону регулює правовідносини, які стосуються спадкування та правонаступництва.

Оскільки у даній справі неповно визначено суб`єктний склад учасників справи, а апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості залучити до участі у справі осіб та розглянути справу за їх участі по суті спору, то оскаржуване рішення слід скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог із зазначених підстав.

При цьому позивач не позбавлений можливості визначивши повний склад учасників справи звернутися до суду з відповідною позовною заявою.

Повний текст постанови складено 12.04.2021 року.

Керуючись ст.ст.367,374,376 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 27.04.2012 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним та визнання права власності відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В.Базіль

Судді: В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько