Справа № 930/270/20
Провадження № 22-ц/801/722/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 25 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Алєксєєнка В. М. в м. Немирові Вінницької області

у цивільній справі № 930/270/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

встановив:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 10.11.2009 між ними було розірвано. Від подружнього життя у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є ОСОБА_2 .

Оскільки відповідач добровільно не виконував свій батьківський обов`язок, а саме, не надавав позивачці матеріальну допомогу на утримання сина, тому вона змушена була звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів із ОСОБА_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 300 грн. щомісячно.

Згодом, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів із 300 грн. до 500 грн. щомісячно.

31.01.2014 постановою відділу державної виконавчої служби Немирівського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 41802416. Однак ОСОБА_2 часто не виконував рішення суду, призначений йому судом розмір аліментів періодично не сплачував, про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

Син проживає разом з позивачкою та фактично перебуває на її утриманні, так як коштів які надає відповідач, приблизно 500 - 700 грн. щомісячно не вистачає навіть на саме необхідне. Ціни, як на продукти харчування так і одяг, ліки інші необхідні речі порівняно з 2013 роком значно зросли. Збільшились потреби сина, який навчається та потребує раціонального харчування, одягу, взуття, канцелярського приладдя. Також він читає нові книги, журнали та бажає відвідувати різні гуртки. Відповідач ці витрати оплачувати не бажає, хоча дитина потребує і духовного розвитку. Всі речі, необхідні для дитини, купує позивачка за власні кошти.

Окрім того, син ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_1 від 17.01.2011 року. Із приводу лікування сина, проводилось чимало лікувально-діагностичних обстежень, що мають високу собівартість. У зв`язку із хворобами син потребує посиленого режиму харчування, вживання у власний раціон чималої кількості вітамінів, а також ряд оздоровчих заходів реабілітації, що також потребує чималих витрат, які відповідач відмовляється добровільно оплачувати.

Позивачці відомо, що відповідач наразі офіційно не працевлаштований, однак має постійні та високі доходи, так як займається ремонтом, реставрацією та продажем автомобілів, які мають високу собівартість. Окрім того, позивачці відомо, що відповідач перебував близько шести місяців за кордоном на заробітках, що ще раз підтверджує ту обставину що відповідач заробляє кошти за межами України, адже для такого тривалого перебування за межами України необхідна робоча віза. Також зазначає, що відповідач будь яких інших утриманців не має.

За наведених обставин вказує, що оскільки з відповідача стягувались аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно, а на даний час мінімальний прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 2 218 грн., тому раніше визначений розмір аліментів не може гарантувати дитині нормальне утримання та всебічний розвиток. Вважає, що розмір коштів який відповідач має можливість сплачувати щомісячно на утримання сина, враховуючи необхідність дитини в реабілітаційних процедурах, які також є платними, становить 3 000 грн., тому просила суд постановити рішення про зміну розміру стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на її користь на утримання сина із 500 грн. щомісячно на 3 000 грн. щомісячно, починаючи із дня звернення до суду з даною позовною заявою та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути на її користь витрати, понесені на надання правничої допомоги в розмірі 750 грн.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 25 червня 2020 року позов задоволено.

Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 500 гривень на 3 000 гривень щомісячного, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 840,80 гривень судового збору в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 750 гривень за надання правничої допомоги.

Після набрання даним рішенням суду законної сили відкликано виконавчий лист виданий у справі № 140/2802/13-ц.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, необґрунтованим, необ`єктивним, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд провів розгляд цієї справи та прийняв рішення у ній, порушивши його конституційне право на захист, його в судове засідання не викликав, позбавивши його права та можливості надати суду пояснення та документи, які суттєво могли вплинути на прийняття рішення. Зазначив, що суд приймаючи рішення по справі, свої висновки про задоволення позовних вимог та збільшення розміру аліментів на утримання дитини з 500 грн. до 3 000 грн., обґрунтував обмежившись виключно доданими до позову письмовими доказами, а також показами позивача. Вважає, що додані до позову письмові докази не доводять те, що тих коштів, які він надавав позивачу не вистачає на утримання сина. Так, сплачувана ним сума коштів відповідає вимогам чинного законодавства, тобто він сплачував розмір аліментів не менший ніж 50 % прожиткового мінімуму визначеного державою для дитини відповідного віку, про що свідчать додані ним копії квитанцій про сплату аліментів. До того ж на момент розгляду справи будь-якої заборгованості по сплаті аліментів він не мав. Вважає, що суд проігнорував вимоги ст. 180 СК України, згідно з якими обов`язок по утриманню дитини в рівні мірі покладається на обох батьків. Звертає увагу, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд повинен враховувати на ряду з іншими обставинами і матеріальний стан платника аліментів. Вважає, що з часу винесення рішення суду про стягнення аліментів, його матеріальне становище не покращилось, а навпаки погіршилось у зв`язку з забороною позивачки використовувати гаражне приміщення для можливості отримувати випадкові заробітки. Стан його здоров`я погіршився, так як він потребує постійного лікування, масажів, виконання вправ на спеціальних пристроях, приймання знеболюючих препаратів. Також вказує, що він не має постійного місця роботи та стабільного заробітку, що підтверджується записами в його трудовій книжці, роздруківкою з реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань з сайту Міністерства юстиції України, а також відомостями Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за 1 3 2020 року. Крім того, з серпня 2016 року він перебуває у шлюбі, тобто у нього є інша сім`я. Вказані докази не досліджувались судом першої інстанції, які він не мав можливості надати суду з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Отже вважає, що позивач не надала доказів про те, що він має змогу сплачувати аліменти в заявленому нею розмірі щомісячно, при цьому суд ухвалюючи рішення про задоволення позову нічим не мотивує своє рішення про збільшення розміру аліментів з 500 грн. до 3 000 грн.

Позивачка ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, оскільки вважає її необґрунтованою, тому просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що з часу присудження аліментів, які були визначені в розмірі 500 гривень через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя. У зв`язку з чим, вищевказаний розмір аліментів на утримання дітей не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини, оскільки даний розмір навіть менший ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд першої інстанції керуючись положеннями статей 180 182, 183, 192 СК України, дійшов висновку, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених частиною дев`ятою статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів підлягає зміні з 500 грн. щомісяця на 3 000 грн. щомісячно з відповідача на дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність збільшення розміру аліментів, однак не взяв до уваги обставини щодо зміни матеріального стану сторін.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 01.11.2013, зміненим відповідно до рішення Апеляційного суду Вінницької області від 16.12.2013 в частині визначення розміру стягуваних аліментів, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а. с. 57-59).

Матеріалами справи також встановлено, що дитина ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства та отримує державну соціальну допомогу, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Немирівським управлінням праці та соціального захисту населення 17.01.2011 (а. с. 15).

Згідно з довідкою № 152 від 28.01.2020 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на диспансерному обліку в Немирівському міському центрі первинної медико-санітарної допомоги, дитина потребує раціонального харчування, реабілітації, постійного медикаментозного лікування внаслідок захворювання з приводу вродженої вади серця (а. с. 16).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-Х-ІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно з статтями 51 Конституції України, 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Додані відповідачем ОСОБА_2 до апеляційної скарги копії квитанцій свідчать про сплату ним аліментів по виконавчому провадженню № 41802416 за грудень 2019 року в сумі 1 109 грн. з січня по грудень 2020 року в сумі 1159 грн., за січень 2021 року в сумі 1 197,50 грн. (а. с. 66-70).

Відповідач вважає, що стан його здоров`я погіршився, так як він потребує постійного лікування, масажів, виконання вправ на спеціальних пристроях, приймання знеболюючих препаратів. Також вказує, що він не має постійного місця роботи та стабільного заробітку, що підтверджується записами в його трудовій книжці, роздруківкою з реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань з сайту Міністерства юстиції України, а також відомостями Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за 1 3 квартал 2020 року (а. с. 73 - 75).

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 500 грн. до 3 000 грн. щомісячно, посилаючись на те, що їх спільний з відповідачем син має статус інваліда в зв`язку з чим потребує більших додаткових витрат на лікування, а відповідач, на її думку, має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж присуджено судовим рішенням від 01.11.2013.

Посилання позивачки на те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 3 000 грн., оскільки він наразі офіційно не працевлаштований, однак має постійні та високі доходи, так як займається ремонтом, реставрацією та продажом автомобілів, які мають високу собівартість, та перебував близько шести місяців за кордоном на заробітках, апеляційний суд відкидає, які такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так само не підтверджені належними і допустимими доказами реальні витрати матері на утримання сина, в тому числі у зв`язку із захворюванням останнього.

В позовній заяві позивачкою не наведені розрахунки, з яких вона виходила визначаючи розмір стягуваних аліментів.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у визначеному розмірі стягуваних аліментів.

Водночас Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону утримувати неповнолітніх дітей зобов`язані обоє батьків, які мають рівні права та обов`язки.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Виходячи із наведеного, виходячи з вимог розумності та справедливості, рівності прав та обов`язків батьків, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір стягнутих аліментів на утримання сина із 3 000 грн. до 2 000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. 367, 374, 367, 376, 381 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 25 червня 2020 року в частині визначення розміру стягуваних аліментів змінити, визначивши їх розмір 2 000 (дві тисячі) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 13 квітня 2021 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

М. В. Матківська