Справа № 331/2799/20
Провадження № 2/331/207/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Світлицької В.М.,

за участю секретаря Рухлової М.Ю.,

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування уточненого позову зазначив, що з 22.12.2017 року працював у відповідача водієм 1 класу автобуса пасажирського на міських маршрутах. Наказом №128-кз від 23.06.2020 року його було звільнено з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП. Вважає своє звільнення не законним, оскільки до нього застосовувалися дисциплінарні стягнення, які у своїй більшості не пов`язані з виконанням ним обов`язків водія. Останнє порушення, за яке його було звільнено полягає у тому, що позивач здійснив ДТП, залишив місце пригоди та нікому про це не повідомив. Провина позивача нібито доведена постановами Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, проте в цих постановах вказано, що позивач не бачив, що нібито зачепив легковий автомобіль, який стояв в неналежному місці, а тому не мав жодного умислу на порушення ПДР України, особливо щодо залишення місця ДТП. Відповідач мав інформацію про те, що ОСОБА_1 притягнули до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, оскільки отримав вказані постанови. Крім того, позивач вважає, що відповідачем порушений порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності в частині недотримання місячного строку притягнення та не витребування від нього письмових пояснень перед застосуванням дисциплінарного стягнення, при обранні виду дисциплінарного стягнення не була врахована його попередня робота. Дії відповідача щодо порушення прав позивача у сфері трудових відносин, принизили його, завдали йому моральної шкоди, призвели до моральних страждань та інших негативних наслідків його звичного укладу життя. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати незаконним та скасувати наказ № 128-кз Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» про припинення трудового договору від 23.06.2020 р. та звільнення з роботи водія автотранспортних засобів (автобус пасажирських на міських маршрутах) 2-го класу ОСОБА_1 за п. 3 ст. 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на посаді водія автотранспортних засобів (автобус пасажирських на міських маршрутах) 2-го Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 35 920,50 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та судові витрати.

Ухвалою суду від 01.12.2020 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання.

04.01.2021 року представником відповідача подано відзив на позов, в якому зазначає, що наказом №382-кп від 21.12.2017 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів (автобус пасажирський на міських маршрутах) 1 класу з 22.12.2017 р. Перед прийняттям на роботу позивач був ознайомлений під особистий підпис з умовами праці, Робочою інструкцією, Правилами внутрішнього трудового розпорядку та іншими локальними актами, проведені необхідні інструктажі. В період своєї роботи ОСОБА_1 неодноразово допускав порушення ПДР, наслідком яких були ДТП, порушував свої безпосередні трудові обов`язки, які передбачені Робочою інструкцією та правилами охорони праці, на його роботу як водія надходили неодноразові обґрунтовані скарги пасажирів. В результаті систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, ОСОБА_1 наказом № 128-кз від 23.06.2020 р. був звільнений за п. 3 ст. 40 КЗПП України. При застосування дисциплінарного стягнення до позивача у вигляді звільнення відповідачем були дотримання всі вимоги ст.ст. 147-149 КЗпП України, у тому числі щодо наявності правових підстав для звільнення, дотримання строків застосування дисциплінарного стягнення, витребування письмових пояснень перед застосуванням дисциплінарного стягнення, врахування попередньої роботи позивача, ступені тяжкості порушення, вини та заподіяної шкоди, отримання попередньої згоди профспілкового органу. Відповідач вважає, що його дії щодо звільнення ОСОБА_1 є законними, таке звільнення відбулося з дотриманням встановлених правил, порядку та процедур, тому як вимоги щодо скасування наказу та поновлення на роботі позивача, так і вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди не підлягають задоволенню. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 15.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті із викликом сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі на підставі наданого суду відзиву та доказів, долучених до матеріалів справи, просила у задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 15 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся на підприємство «Запоріжелектротранс» з письмовою заявою про прийняття його на роботу по безстроковому трудовому договору в автобусний парк водієм автотранспортних засобів (автобус пасажирський на міських маршрутах) 1-го класу. В цей же день ОСОБА_1 було ознайомлено з посадовою інструкцією водія автотранспортних засобів (автобус пасажирський на міських маршрутах), що позивач підтвердив особистим підписом.

Наказом № 382-кп від 21.12.2017 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на підприємство «Запоріжелектротранс» водієм автотранспортних засобів (автобус пасажирський на міських маршрутах) 1-го класу з 22.12.2017 року.

Наказом № 128-кз від 23.06.2020 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 було звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, п. 3 ст. 40 КЗпП України, а саме: - 02.10.2019 за порушення п. 5.7 Робочої інструкції (неправильне оформлення квитково-облікового листа); - 14.11.2019 за порушення п.2.2.23 Робочої інструкції (не зупинив автобус за сигналом працівників СКЗВ та не сприяв їм у проведенні контролю); - порушення п. 2.2.8 Робочої інструкції (не виконав встановлений фінансовий план у листопаді 2019 році); - 02.02.2020 за порушення п. 2.2.7 робочої інструкції (не виконав розклад руху та схему руху за маршрутом); 06.02.2020 порушення п. 2.24 Робочої інструкції (після постановки автобуса на технічний огляд та ремонт, не підклав під колесо противідкатні упори, та не дотримався ПДР України) та п. 2.8 Інструкції № 122 з охорони праці; - 02.03.2020 за порушення п. 2.2.7 Робочої інструкції (не зупинявся на всіх передбачених маршрутом слідування зупинках та не виконав розклад руху); - 06.03.2020 року рухаючись за маршрутом № 39 здійснив дорожньо-транспортну пригоду на автобусі з д.н. НОМЕР_1 зіткнувшись з легковим автомобілем, залишив місце ДТП та нікому не повідомив, за що передбачено відповідальність п. 2.8.5 робочої інструкції (остання порушення).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадянського стягнення.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 р. зазначається, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 3 ст.40 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Загальний порядок притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності передбачений ст.ст. 147- 149 КЗпП України.

Так, за виявлене останнє порушення до ОСОБА_1 застосовано лише один вид стягнення звільнення, що відповідає вимогам ст. 147 КЗпП України.

Також відповідачем дотримано вимоги ст. 147-1 КЗпП України, а саме: дисциплінарне стягнення застосовано генеральним директором підприємства, тобто особою, якій надано право прийняття на роботу.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Позивач в позовній заяві стверджує, що він не повідомляв підприємство про ДТП, оскільки не відчув самого моменту ДТП та дізнався про це лише коли Жовтневим районним судом м. Запоріжжя розглядалася справа про адміністративне правопорушення.

Однак, суд критично оцінює такі твердження позивача, оскільки розгляду справи про адміністративне правопорушення у суді передує складення протоколу про адміністративне правопорушення з внесенням персональних даних порушника, відібрання письмових пояснень, викликом правопорушника судовою повісткою до суду.

З постанов Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.04.2020 р. по справі № 331/973/20 та по справі № 331/974/20, вбачається, що позивач був присутній при розгляді справ про адміністративне правопорушення, при цьому свою провину визнав частково, протоколи серії ДПР18 № 298178 та серії ДПР18 № 298180 складені 07 березня 2020 року. Письмові пояснення щодо події ДТП та залишення місця ДТП ОСОБА_1 також надавав поліцейським 07 березня 2020 року. Тобто, 07 березня 2020 року позивач був обізнаний про складені відносно нього протоколи та про суть адміністративних правопорушень, а також мав можливість повідомити свого роботодавця про подію ДТП, але не зробив цього.

При цьому, 04.05.2020 року відповідачу з листа АБ «Украгазбанк», який є власником автобуса МАЗ 203 085, д.н. НОМЕР_1 , стало відомо про факт вчинення ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди та залишення місця ДТП. Таким чином, днем виявлення відповідачем дисциплінарного проступку ОСОБА_1 є 04 травня 2020 року.

Відповідно до розпорядження № 494-в про надання відпустки від 28.04.2020 року ОСОБА_1 в період з 03.05.20 по 01.06.2020 року перебував у щорічній відпустці.

Згідно з листком непрацездатності серії АДУ № 533285, виданим Комунальним некомерційним підприємством «Запорізький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Запорізької районної ради Запорізької області, ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 02.06.2020 року по 09.06.2020 року.

Таким чином, дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 у вигляді звільнення застосоване з дотриманням строків, передбачених ст. 148 КЗпП України, воно застосоване безпосередньо за виявленням проступку, не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з перебуванням його у відпустці (з 03.05.2020 р. по 01.06.2020 р.) та у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (з 02.06.2020 р. по 09.06.2020 р.), а також таке стягнення застосоване не пізніше шести місяців з дня його вчинення.

Стаття 149 КЗпП України регулює порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Так, ОСОБА_1 06 березня 2020 року під час виконання своїх трудових обов`язків скоїв ДТП та залишив місце пригоди, про що не повідомив підприємство.

Відповідно до п. 2.8.5 Робочої інструкції водія автотранспортних засобів (автобус пасажирський на міських маршрутах), при ДТП водій, що причетний до нього зобов`язаний, зокрема, негайно зупинитися, повідомити про подію центрального диспетчера та диспетчера парку, забороняється покидати місце ДТП.

Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.04.2020 року у справі № 331/973/20, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.04.2020 року у справі № 331/974/20, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Вищезазначені постанови суду набрали законної сили 12.05.2020 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питання чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В межах розгляду даного цивільного спору не підлягають доказуванню подія ДТП та подія залишення місця ДТП, а також те, що ці дії вчинені саме з вини ОСОБА_1 , враховуючи набрання законної сили постановами Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справах № 331/973/20 та № 331/974/20.

ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові пояснення про здійснення ДТП, яке сталося 06.03.2020 року за його участю, від надання яких він відмовився, що підтверджується актами фіксації відмови від надання обґрунтованих пояснень від 10.06.2020 р. та 11.06.2020 р.

10.06.2020 року ОСОБА_1 ознайомлено під особистий підпис з повідомленням-викликом, яким останнього було запрошено на 11.06.2020 року на засідання цехового комітету автобусного парку.

Згідно з протоколом № 21 спільного засідання цехового комітету та керівництва автобусного парку від 11.06.2020 року, прийнято рішення про направлення матеріалів на розгляд профспілкового комітету підприємства щодо надання згоди на звільнення водія автотранспортних засобів (автобус пасажирський на міських маршрутах) автобусного парку ОСОБА_1 за систематичні порушення.

Відповідно до протоколу № 168 Первинної профспілкової організації ЗКПМЕТ «Запоріжелектротранс» від 23.06.2020 року спільного засідання профспілкового комітету та адміністрації підприємства «Запоріжелектротранс», було прийняте рішення про надання згоди на звільнення з 23.06.2020 року ОСОБА_1 , водія автотранспортних засобів (автобус пасажирський на міських маршрутах) 2-го класу автобусного парку по п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

23.06.2020 року ОСОБА_1 вручено повідомлення про необхідність ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки.

Таким чином, дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 у вигляді звільнення застосоване з дотриманням строків, передбачених ст. 148 КЗпП України та підприємством дотримано порядок застосування дисциплінарного стягнення, що передбачений ст. 149 КЗпП України.

Судом також встановлено, що у відповідача були правові підстави для звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП, оскільки ОСОБА_1 звільнено за проступок на роботі, вчинений після неодноразового застосування до нього дисциплінарних стягнень за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором. При цьому, роботодавцем враховані заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю та не зняті достроково.

Так, попередня робота працівника за останній рік перед звільненням свідчить про систематичність порушень під час виконання трудових обов`язків, а саме:

1. Наказ № 272-к/тм від 04.12.2019 р. (14.11.2019 р. - не зупинив автобус за сигналом працівників СКЗВ та не сприяв їм у проведенні контролю) оголошена догана.

Трудовий обов`язок зупиняти автобус за сигналом контролера чи посадової особи, яка має право контролю роботи автотранспорту, сприяти їм у проведенні контролю передбачений п. 2.2.23 Робочої інструкції водія автотранспортних засобів (автобус пасажирський на міських маршрутах) автобусного парку підприємства «Запоріжелектротранс».

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про автомобільний транспорт», серед основних обов`язків водія автобуса зазначено обов`язок зупиняти автобус за сигналом контролера, виконувати його вказівки та сприяти у здійсненні контролю.

Відомості щодо оскарження позивачем вказаного наказу відсутні.

2. Наказ № 275- к/тм від 09.12.2019 р. (не виконав встановлений фінансовий план у листопаді 2019 р.) оголошено догану, позбавлено преміальної оплати за листопад 2019 р. на 100%.

Трудовий обов`язок виконувати встановлений індивідуальний план по доходам передбачений п. 2.2.8 Робочої інструкції водія автотранспортних засобів (автобус пасажирський на міських маршрутах) автобусного парку підприємства «Запоріжелектротранс».

Відомості щодо оскарження позивачем вказаного наказу відсутні.

3. Наказ № 41-к/тм від 24.02.2020 р. (02.02.2020 р. - не виконав розклад руху та схему руху за маршрутом) оголошена догана.

Трудовий обов`язок суворо виконувати розклад руху та схему руху за маршрутами передбачений п. 2.2.7 Робочої інструкції водія автотранспортних засобів (автобус пасажирський на міських маршрутах) автобусного парку підприємства «Запоріжелектротранс».

Відомості щодо оскарження позивачем вказаного наказу відсутні.

4. Наказ № 57-к/тм від 11.03.2020 р. (02.03.2020 р. не зупинявся на всіх передбачених маршрутом слідування зупинках та не виконав розклад руху; скарга пасажира від 02.03.2020 р) - оголошено догану.

Трудовий обов`язок суворо виконувати розклад руху та схему руху за маршрутами,Є зупинятися на всіх передбачених за маршрутом слідування зупинках для посадки та висадки пасажирів (незалежно від наявності чи відсутності пасажирів на запинці) передбачений п. 2.2.7 Робочої інструкції водія автотранспортних засобів (автобус пасажирський на міських маршрутах.) автобусного парку підприємства «Запоріжелектротранс».

Відомості щодо оскарження позивачем вказаного наказу відсутні.

5. Останнє порушення, за яке до позивача було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення 06.03.2020 р., рухаючись за маршрутом № 39 здійснив дорожньо-транспортну пригоду на автобусі з державним номером НОМЕР_1 , зіткнувшись з легковим автомобілем, залишив місце ДТП та нікому не повідомив, що є порушенням п. 2.8.5 Робочої інструкції водія автотранспортних засобів (автобус пасажирський на міських маршрутах) підприємства «Запоріжелектротранс». Винність працівника встановлена постановами Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.04.2020 року, що набрали законної сили.

Відповідачем при обранні виду дисциплінарного стягнення були враховані як ступінь тяжкості порушення, вина, так і заподіяна ним шкода.

На виконання вимог ст. 43 КЗпП України, звільнення ОСОБА_1 відбулося за попередньою згодою первинної профспілкової організації.

Враховуючи викладене, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про дотримання відповідачем процедури звільнення позивача за п.3 ст.40 КЗпП України, а тому, вимоги позивача про скасування наказу та поновлення на роботі є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Інші позовні вимоги, а саме про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, є похідними від вимог про незаконне звільнення, а тому також не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-268, 354 ЦПК України, ст.ст. 40, 43, 147-149 КЗпП України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.04.2021 року.

Суддя: В.М. Світлицька