Справа № 352/1628/20
Провадження № 2/344/1291/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року м.Іван-Франківськ

Івано-Франківський міський суд, Івано-Франківської області в складі:

Головуючого - судді: Тринчука В.В.

при секретарі с/з: Гудяк Х.М.,

за участі позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Івано-Франківськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Івано-Франківської територіальної громади про позбавлення батьківських прав, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Тисменицького районного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вони з відповідачем проживали у цивільному шлюбі у якому у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що після народження сина відповідач покинула їх місце проживання та сина залишила проживати із ним. У позовній заяві зазначає, що з моменту як вони не проживають разом відповідачка не цікавилась сином, не приїжджала та не телефонувала з даного приводу. Вказує, що він у силу своїх можливостей забезпечує всі необхідні умови для проживання та виховання їх малолітнього сина, а тому вважає, що ОСОБА_3 самоусунулась від виховання свого сина та вважає таку її поведінку не припустимою, а тому просить суд позбавити її батьківських прав на малолітнього сина ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24.09.2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав передано за підсудністю Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області.

Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.10.2020 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області залучено до участі у даній справі орган опіки та піклування Івано-Франківської територіальної громади.

Відповідач ОСОБА_3 направила на електронну адресу суду письмові пояснення по даній справі, у яких просила суд не позбавляти її батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 . В обґрунтування чого посилала на те, що проживала територіально віддалено від місця проживання сина та перебувала у скрутному матеріальному становищі, що і було основною причиною того, що вона не брала участі у вихованні свого сина. Також у своїх поясненнях вказує, що декілька раз приїжджала до свого сина, однак зустрітись із ним їй не представилось можливим, оскільки позивач разом із своїми батьками створили їй перешкоди та не допустили її до сина. Просить суд взяти до уваги все нею наведене та не позбавляти її батьківських прав, оскільки на майбутнє вона зобов`язується належним чином виконувати свої батьківські обов`язки та сплачувати аліменти на його утримання.

Стороною позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи копій постанов про притягнення Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області та Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності. У даному клопотанні зазначено, що відповідно до вказаних постанов відповідач неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності. Також стороною позивача долучено до матеріалів справи копію заочного рішення про позбавлення відповідача батьківських прав на старшого сина ОСОБА_5 .

Органом опіки та піклування Івано-Франківської територіальної громади на адресу суду направлено Висновок щодо доцільності позбавлення батьківський прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У даному висновку зазначено, що органом опіки та піклування обстежено матеріальні та побутові умови проживання як у позивача та і у відповідача, та за результатом такого обстеження встановлено про задовільність умов проживання у сторін по справі. Орган опіки та піклування Івано-Франківської територіальної громади вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні просила суд позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Також додатково вказала, що долучені до матеріалів справи постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності та протоколи, які складені працівниками патрульної поліції за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння свідчать про неналежний спосіб життя відповідача по справі, а також що така її поведінка може негативно вплинути та малолітнього сина.

Позивач у судовому засіданні підтримав позицію свого представника та просив позовні вимоги задовольнити. Щодо твердження відповідача стосовно періодичного відвідування нею їхнього малолітнього сина, спілкування з ним та приймання нею участі у його вихованні не заперечив, однак всупереч цього просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , оскільки має у цьому безпосередній особистий інтерес, який полягає у реєстрації сина за місцем його фактичного проживання. Вказує, що оскільки відповідач матиме права на їхнього сина то відповідно після його реєстрації у помешканні де він фактично проживає та яке належить на праві приватної власності його батьками, відповідач буде претендувати на їх нерухоме майно як мати дитини, що там зареєстрована, та вказує, що саме це стало основною причиною звернення його до суду з даним позовом.

Відповідач у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування чого вказала, що справді у її житті склалися важкі життєві обставини, що стало причиною нерегулярного відвідування свого сина та її відсутності у його житті, про що вона щиро шкодує та кається. Вказує, що у супереч вказаних обставин, вона хотіла хоча б матеріально брати участь у забезпеченні дитини, однак позивач відмовлявся від отримання матеріальної допомоги від неї. Вказала, що хоче брати участь у вихованні свого сина, займатись його матеріальним забезпеченням та вихованням. Також вказала, що на даний час регулярно відвідує свого сина, купляє йому подарунки, проводять разом час та син називає її мамою і добре сприймає її. Вважає, що для повноцінного розвитку дитини у його житті мають бути обоє батьків, які повинні докладати усіх зусиль для гармонійного та всестороннього розвитку дитини. Вказала, що вона у жодному разі не хоче і не буде від цього ухилятись, а навпаки братиме дитину на вихідні та приділятиме багато часу та увагу сину. Щодо твердження представника позивача, що вона погана мати та її уже позбавлено батьківських прав на старшого сина ОСОБА_5 , то вона даного факту не заперечила, однак вказала, що батьком старшого сина ОСОБА_5 є позивач, а тому і відповідальність за обставини які склались повинна покладатись на обох батьків, а не тільки на неї. Позивач у судовому засіданні підтвердив, що являється батьком старшого сина ОСОБА_5 , будь яких інших пояснень з даного приводу суду не надав.

Представник третоьї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органом опіки та піклування Івано-Франківської територіальної громади у судове засідання не з`явився, про час дату та місце розгляду повідомлений належним чином, причини свої неявки суду не повідомив.

Суд вислухавши сторони по справі, з`ясувавши всі обставини справи та дослідивши матеріали справи, встановивши таким чином фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у їх сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до наступних висновків.

З урахуванням положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності належним чином повідомленої третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Судом встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі у якому у них народився син - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серія НОМЕР_1 від 27.01.2016 року (а.с.10). Відповідно до довідки про проживання виданої Драгомирчанською сільською радою від 02.07.2020 року ОСОБА_1 проживає разом із своїм сином ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 (а.с.13). Відповідно до Акту обстеження житлово - побутових умов ОСОБА_1 від 02.07.2020 року, останній проживає по АДРЕСА_1 разом із своїм сином ОСОБА_4 та матір`ю ОСОБА_7 (а.с.14). Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25.11.2019 року справа № 348/2032/19 ОСОБА_3 позбавлено батьківський прав на сина ОСОБА_5 (а.с.100-103). Відповідно до постанов Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області та Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_3 притягувалась до адміністративної відповідальності у період з червня 2017 року по листопад 2018 року (а.с.95-97). Висновоком Органу опіки та піклування Івано-Франківської територіальної громади щодо доцільності позбавлення батьківський прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що є доцільним позбавленням ОСОБА_3 батьківський прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також у даному висновку описано умови проживання відповідача, які є задовільними для проживання (а.с.107-110). Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення на відповідача по справі працівниками патрульної поліції складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (а.с.121). Відомості щодо притягнення відповідача за вказане правопорушення у матеріалах прави відсутні.

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання батьків окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Однак, у судовому засіданні позивач заявив, що обставини, які спонукали його до звернення до суду з приводу позбавлення відповідача батьківських прав на сина ОСОБА_4 , є його особистий інтерес, який полягає у проведенні реєстрації місця проживання та недопущення можливого претендування відповідача на нерухоме майна, яке належить його матері. За таких обставини суд приходить до переконання, що у позивача на меті насамперед не дотримання якнайкращих інтересів дитини, а своїх власник та інтересів членів своєї сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Отже, обставин для позбавлення батьківських прав відповідача в розумінні ч. 1 ст. 164 СК України немає, оскільки як встановлено у судовому засіданні відповідач регулярно навідує сина, спілкується, приймає участь у його вихованні та має намір брати сина на вихідні дні для спільного проживання за місцем свого проживання, у якому згідно висновку органу опіки та піклування є задовільні умови для проживання. Також у судовому засіданні відповідач заявила про намір сплачувати аліменти на утримання свого малолітнього сина. Вказані обставини, які були здобуті у судовому засіданні позивачем не спростовані та ним підтверджені.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

На думку суду питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позбавлення його батьківських прав може свідчити про її інтерес до дитини. А позбавлення батьківських прав можливе тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Під час судового розгляду встановлено, що спілкування між дитиною ОСОБА_4 та його матір`ю ОСОБА_3 припинилося внаслідок її переїзду на постійне місце проживання у Київську область, оскільки відповідач є сиротою та після припинення спільного проживання з позивачем проживати неподалік свого сина немала можливості та відповідно забрати його разом із собою немала куди, оскільки не мала власного помешкання. Відповідач цікавилась своїм сином та пропонувала позивачу кошти на утримання сина, однак батько дитини від коштів відмовився та перешкоджав спілкуванню матері із сином. Позивач щодо наведених обставин у судовому засіданні не заперечував, та підтвердив їх.

Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав батька щодо неповнолітньої дитини є крайнім заходом впливу.

А тому надаючи оцінку висновку органу опіки та піклування, суд бере до уваги обставини, які стали відомі під судового розгляду даної справи, та приходить до переконання, що вказаний висновок зроблений на підставі пояснень матері та батька дитини, є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини на можливість збереження сімейних зав`язків, оскільки у матеріалах справи відсутні дані про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо сина, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, а обставини які склалися у житті відповідача, фактично змусили її до такої поведінки. Відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина не є виправданим, оскільки таке не сприятиме нормальному фізичному та психічному здоров`ю дитини, а прагнення відповідача брати участь у вихованні дитини та її заперечення проти позбавлення батьківських прав, свідчить про відсутність підстав покладення на відповідача юридичної відповідальності у вигляді позбавлення батьківських прав.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав необхідно відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4,11,12,13,76-81,89,141,265,268 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Івано-Франківської територіальної громади про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та проголошено 14 серпня 2021 року о 15 годині 00 хвилин.

Суддя: В.В.Тринчук