Провадження № 2/638/2253/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді Штих Т.В.,

за участі секретаря Овчаренко К.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 8000, 00 грн. щомісячно (по 4000, 00 грн. на кожну дитину), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви і до досягнення повноліття.

В обґрунтування позовної вимоги позивач посилається на те, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, від вказаного шлюбу мають двох дітей: доньку ОСОБА_4 та сина ОСОБА_3 . Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, діти проживають разом із ОСОБА_1 . Відповідач нерегулярно надає матеріальну допомогу на утримання дітей і в недостатньому обсязі для їх утримання, що і стало підставою для звернення до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Подала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовну заяву задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача ОСОБА_5 звернулася до суду із клопотання, в якому просила судове засідання 12.04.2021 проводити за її відсутності, при розгляді справи взяти до уваги відзив на позовну заяву та докази додані до відзиву, а також докази, які були приєднані до матеріалів справи за клопотанням представника відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що не ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей, однак заперечує проти розміру аліментів у твердій грошовій сумі 8000, 00 грн. на обох дітей, так як не має можливості сплачувати зазначену суму аліментів, тому що вона перевищує розмір його заробітної плати.

У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про народження.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.04.2020 у справі №638/1668/20 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04.05.2012 у Червонозаводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №121. Рішення суду набрало законної сили 07.08.2020.

Діти зареєстровані та проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 21.07.2020 та не заперечується відповідачем.

Як вбачається з довідки від 08.12.2020 за вих. №6, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «СТІЛ АРМС» (), ОСОБА_2 працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «СТІЛ АРМС» на посаді економіста з фінансової роботи. Дохід за період з 01.02.2019 по 30.11.2020 склав 80 774, 23 грн. Щомісячна сума до виплати за період з січня по листопад 2020 року становить 5 457, 90 грн.

Судом встановлено, що відповідач сплачував аліменти на утримання двох малолітніх дітей, починаючи з грудня 2019 року, що підтверджується платіжними дорученнями та квитанціями на оплату, які містяться у матеріалах справи. Розмір аліментів на кожну дитину не був меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вище наведеного, сторони мають рівні права та обов`язки щодо утримання, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Відповідно до приписів ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років з 1 січня становить1921 гривня; для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня - 2395 гривень.

Частиною 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.2 ст. 184 СК України).

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі, а саме 8000, 00 грн.

Верховний Суд у постанові від 04.07.2018 у справі №490/4522/16-ц виклав позицію, згідно із якою, суд не в праві самостійно визначати спосіб стягнення аліментів.

Спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина (правова позиція ВС/КЦС викладена у постанові від 11.03.2020 у справі №759/10277/18).

Враховуючи вище викладені обставини по справі, дохід відповідача, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на цей час статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», рівність прав як позивача, так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дітей, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі 2500, 00 грн. на обох дітей щомісячно, по 1250, 00 грн. на кожну дитину і який на цей час буде вищим за встановлений розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у більшому розмірі, оскільки сторонами не надано доказів, які б підтверджували такий майновий стан відповідача, який би дозволяв йому сплачувати аліменти в більшому розмірі.

Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Приписами ч.6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, з відповідача ОСОБА_2 стягується на користь держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст. ст. 258, 263-265, 273, 430. п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.09.2020 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 квітня 2021 року.

Суддя Т.В. Штих