ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 серпня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/6697/21

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1118/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Шапко В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Петренка Сергія Вікторовича на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2021 року у справі за поданням заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Петренка Сергія Вікторовича про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника ОСОБА_1 за межі України, боржник: Приватне акціонерне товариство «Чернігівський завод радіоприладів»,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року начальник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Петренка С.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів» ОСОБА_1

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) знаходиться зведене виконавче провадження № в АСВП 55446692 від 27.12.2017 року. Станом на 17.06.2021 року до складу зведеного виконавчого провадження входять 868 виконавчих проваджень на суму стягнення 50676097,18 грн.

Керівником боржника-юридичної особи ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів» з 19.06.2012 року є ОСОБА_1 .

Вказує, що протягом виконання зведеного виконавчого провадження було встановлено, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішеннями суду. Факт ухилення від виконання судових рішень та рішень інших органів полягає у відкритті нових рахунків при наявності арешту на рахунках. На неодноразові вимоги державного виконавця, щодо надання балансу підприємства, списку майна підприємства, інформації щодо дебіторської заборгованості перед підприємством, запитувана інформація державному виконавцю так і не була надана.

У зв`язку з викладеним начальник відділу Петренко С.В. просив суд обмежити керівника боржника ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів» ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання зобов`язань за зведеним виконавчим провадженням № 55446692, сформованого ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернігівській області від 27.12.2017 року про стягнення заборгованості з ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2021 року у задоволенні подання відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що начальником відділу Петренком С.В. не доведено факту умисного ухилення ОСОБА_1 , як керівника юридичної особи боржника, від виконання судового рішення, тому підстави для встановлення відносно нього тимчасового обмеження права виїзду за межі України відсутні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Петренко С.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити його подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при винесені оскаржуваної ухвали суд невірно оцінив надані докази щодо факту ухилення директором боржника від виконання судових рішень, та рішень інших органів.

Вказує, що факт ухилення від виконання судових рішень та рішень інших органів полягає у відкритті нових рахунків при наявності арешту на рахунки. Керівник боржника допускає свідомі діяння, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку по виконанню рішень суду, в той час коли виконати цей обов`язок в нього є всі реальні можливості.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення без змін, посилаючись на те, що твердження скаржника про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішеннями суду, не відповідає дійсності, оскільки ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів», як і він особисто, протягом періоду часу коли обіймав посаду генерального директора, всіляко сприяв якнайшвидшому виконанню зобов`язань щодо сплати підприємством грошових коштів. Крім того вказує, що на сьогоднішній день ОСОБА_1 не є генеральним директором ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських - формувань.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представника боржника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) знаходиться зведене виконавче провадження № в АСВП 55446692, сформованого ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернігівській області від 27.12.2017 року.

Станом на 17.06.2021 року до складу зведеного виконавчого провадження №55446692 входить 868 виконавчих провадження на суму стягнення 50 676 097,18 грн., з яких 372 виконавчих документи на суму 10 951 633,43 грн. про стягнення заборгованості по заробітній платі, 5 виконавчих документи на суму 19 147 682,21 грн. заборгованості зі сплати ЄСВ та 23 виконавчих документа на суму 7 446 726,48 грн. про стягнення заборгованості перед Пенсійним фондом України.

Постановами від 30.08.2018, 29.10.2018, 13.11.2018, 20.12.2018, 30.01.2018, 12.02.2019, 11.03.2019, 21.03.2019, 22.04.2019, 27.05.2019, 07.06.2019 відповідно до ст.ст. 52, 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на кошти боржника на рахунках в банківських установах. Постановами від 30.08.2018, 15.11.2018, 22,04.2019, 26.05.2020 накладено арешт на майно боржника.

27.05.2019 року постановою № 55446692 заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області накладено арешт на рахунки боржника в ПАТ «ПУМБ» № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 в межах суми 25333436,47 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду по справі № 620/1534/19 від 11.06.2019 року визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про арешт коштів боржника від 27.05.2019 ВП № 55446692 в частині накладення арешту на розрахунковий рахунок № НОМЕР_4 , відкритий Приватним акціонерним товариством «Чернігівський завод радіоприладів» в АТ «ПУМБ», МФО 334851, оскільки вказаний рахунок використовується для оплати заробітної плати, податків та інших платежів до бюджету. Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області зняти арешт з рахунку № НОМЕР_4 (UAH), відкритому Приватним акціонерним товариством "Чернігівський завод радіоприладів" у АТ «ПУМБ».

Відповідно до частин 1, 3 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзді за межі України може бути застосовано судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Пунктом 19 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього, зокрема, судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього за рішенням суду.

При чому за змістом статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань покладається, в даному випаду, на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням.

Ухилення боржником від виконання зобов`язання за виконавчим провадженням, не є тотожним поняттю не виконання судового рішення.

Згідно з частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

У своєму поданні державний виконавець посилається на перелік вжитих ним заходів на примусове виконання рішення суду, а саме, про винесення постанов про відкриття виконавчого провадження; про вжиття заходів щодо накладення арешту на кошти та майно боржника; вчинення відповідних запитів.

Разом з цим, у поданні державного виконавця взагалі відсутнє обґрунтування у чому саме полягає ухилення керівника боржника від виконання зобов`язань по вказаному виконавчому провадженню в розумінні обов`язків, які на нього покладені, як на керівника боржника, згідно рішення суду та по Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку , запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Аналізуючи наведені норми законодавства, апеляційний суд вважає, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Державним виконавцем будь-яких доказів, що свідчать про навмисне чи інше свідоме ухилення керівника боржника від виконання обов`язків, покладених рішенням суду, до суду першої інстанції надано не було. В поданні не зазначено як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України гарантує повернення боргу і яким чином цей борг може бути повернуто при застосуванні такого обмеження.

Фактично державний виконавець зосередився на наданні суду документів щодо своїх дій про арешт майна та доходів боржника, в той час як акцентувати увагу при розгляді питання щодо обмеження боржника у праві виїзду за кордон слід саме на факті ухилення останнього від виконання рішення суду та підтверджуючих ці обставини документах.

Доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо дій державного виконавця в ході виконавчого провадження, невірне застосуванням судом норм законодавства, про можливе приховування майна, є припущеннями і зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються на тих же доводах, на які посилався скаржник в суді першої інстанції, як на підставу для задоволення подання, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні і його висновків не спростовують.

Окрім, цього, що є не менш суттєвим, що на час апеляційного розгляду ОСОБА_1 вже не є керівником ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів» (а.с. 174-175). Вказаний факт перешкоджає задоволенню подання апеляційним судом.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення процесуального питання.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Петренка Сергія Вікторовича залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2021 року.

Головуючий: Судді: