Ухвала

19 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 208/251/17

провадження № 61-13021ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 липня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року у справі за поданням начальника Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Полуектова Сергія Юрійовича про визначення частки майна боржника,

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 липня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року у вищевказаній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона подана з пропуском строку на касаційне оскарження.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що оскаржувану постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року отримано ним поштою лише 18 січня 2021 року, про що свідчить повідомлення про вручення, яке повернуто до матеріалів справи. 17 липня 2021 року на його адресу надійшла ухвала Верховного Суду від 31 травня 2021 року про повернення його касаційної скарги на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 липня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року, в якій зазначено, що начебто йому двічі направлялася ухвала про залишення його касаційної скарги без руху, проте згідно з довідками «Укрпошти» поштові відправлення не вручені у зв`язку із закінченням терміну зберігання та адресат відсутній та вказаною адресою. Звертає увагу на те, що він досить часто відвідує поштове відділення та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , і жодної кореспонденції йому не надходило, окрім ухвали Верховного Суду від 31 травня 2021 року. Виходячи з наведеного, вважає, що пропустив строк звернення до суду касаційної інстанції з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду від 09 грудня 2020 року він отримав поштою лише 18 січня 2021 року, а ухвалу Верховного Суду від 31 травня 2021 року лише 17 липня 2021 року.

Наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень не дають достатніх підстав для визнання їх поважними з огляду на таке.

З матеріалів касаційного провадження видно, що 29 січня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 липня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року, в якій заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що він отримав постанову апеляційного суду від 09 грудня 2020 року лише 18 січня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків десять днів з дня отримання ухвали, а саме - заявнику необхідно було надати суду докази отримання постанови апеляційного суду від 09 грудня 2020 року, а також надати нову редакцію касаційної скарги, в якій зазначити тільки учасників справи, які брали участь у розгляді подання про визначення частки майна боржника та копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Верховного Суду від 22 лютого 2021 року оприлюднена 24 лютого 2021 року.

26 лютого 2021 року за вих. № 8950/0/222-21 ухвала Верховного Суду від 22 лютого 2021 року була направлена на адресу ОСОБА_1 , яка була вказана в касаційній скарзі, а саме: АДРЕСА_2 , проте повернулася до Верховного Суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

29 березня 2021 року за вих. № 13870/0/222-21 ухвала Верховного Суду від 22 лютого 2021 року була повторно направлена на адресу ОСОБА_1 , яка була вказана в касаційній скарзі, а саме: АДРЕСА_2 , проте повернулася до Верховного Суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 липня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року визнано неподаною та повернуто заявнику з підстав невиконання вимог ухвали Верховного Суду від 22 лютого 2021 року.

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Верховного Суду від 31 травня 2021 року оприлюднена 01 червня 2021 року.

08 червня 2021 року за вих. № 25795/0/222-21 ухвала Верховного Суду від 31 травня 2021 року була направлена на адресу ОСОБА_1 , яка була вказана в касаційній скарзі, а саме: АДРЕСА_2 та отримана заявником 17 липня 2021 року.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними правами не допускається.

Звертаючись 31 липня 2021 року вдруге з касаційною скаргою ОСОБА_1 знову не надає належних і допустимих доказів на підтвердження обставин отримання ним копії оскаржуваної постанови апеляційного суду від 09 грудня 2020 року саме 18 січня 2021 року (поштовий конверт, довідка суду тощо), а також не вказує причини, що заважали (унеможливлювали) йому звернутися з цією касаційною скаргою негайно після отримання ним 17 липня 2021 року ухвали Верховного Суду від 31 травня 2021 року про повернення його попередньої касаційної скарги.

Ураховуючи наведене, зазначені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження не є поважними.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

У зв`язку з тим, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення такого строку є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, - надати строк для звернення до суду із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням поважних підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів.

Разом із цим, подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено конкретну обов`язкову підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 липня 2017 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року за клопотанням ОСОБА_1 неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 липня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев