УХВАЛА

16 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 761/26114/17

провадження № 61-15529св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Олег Іванович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу міста Києва Криворучко Віктор Петрович, приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Лазоренко Лідія Євгенівна,

особа, яка подала касаційну скаргу, - ОСОБА_8 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_8 , подану своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_9 , на постанову Київського апеляційного суду

від 23 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Оніщука М. І., Шебуєвої В. А., Крижанівської Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири

на АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позов, зазначав, що він придбав вказану квартиру 23 листопада 2006 року.

З метою отримання допомоги у підготовці документів, необхідних для перепланування вказаної квартири, 14 травня 2015 року він видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою Л. І., на ім`я ОСОБА_5

11 червня 2015 року ОСОБА_5 , діючи на підставі зазначеної довіреності, уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щуром О. І.

Після укладення цього правочину ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_1 про те, що договір підписано внаслідок тривалого психологічного тиску на нього з боку ОСОБА_2 .

Станом на день звернення до суду з цим позовом Головне управління Національної поліції в м. Києві (далі - ГУ НП в м. Києві) здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0010270 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, а ОСОБА_1 у вказаному вище кримінальному провадженні визнано потерпілим.

Посилаючись на те, що договір купівлі-продажу квартири підписано ОСОБА_5 з перевищенням повноважень, наданих довіреністю, а саме у тексті довіреності зазначено про те, що ОСОБА_5 має право укладати

та підписувати від імені довірителя всі дозволені законом правочини на умовах цього доручення, в тому числі договір купівлі-продажу квартири, договір міни, дарування, тощо, однак з обов`язковим письмовим підтвердженням цих угод довірителем, проте він, ОСОБА_1 , не надавав жодних підтверджень або будь-якого дозволу на вчинення договору щодо відчуження належної йому квартири, він не вчиняв дій щодо виконання правочину, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур О. І.

не перевірив належним чином обсяг повноважень представника позивача,

а також посвідчив правочин з порушенням вимог закону щодо місця такого посвідчення на підставі підроблених документів, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 11 червня 2015 року та посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щуром О. І., зареєстрований в реєстрі за № 459.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_2 , укладений 11 червня 2015 року

і посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щуром О. І., зареєстрований в реєстрі за № 459.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу квартири укладено представником ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 із перевищенням його повноважень та посвідчено нотаріусом

з порушенням вимог законодавства про нотаріат.

Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур О. І. не перевірив належним чином обсяг повноважень представника. Зважаючи на місце реєстрації сторін та місцезнаходження майна - м. Київ, посвідчення договору приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області є грубим порушенням Закону України «Про нотаріат» та мало бути здійснене нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того,

що законодавець не пов`язує повноваження представника вчиняти правочини від імені другої сторони, яку він представляє, з наявністю та/або відсутністю якихось додаткових підтверджень або дозволів на вчинення таких правочинів.

Апеляційний суд дійшов висновку, що відповідно до змісту довіреності, посвідченої 14 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою Л. І., ОСОБА_1 наділив свого представника ОСОБА_5 необхідним обсягом повноважень для вчинення оскаржуваного договору купівлі-продажу квартири.

Саме по собі застереження «…однак з обов`язковим письмовим підтвердженням даних угод довірителем» за своїм правовим змістом не може розглядатися

як передумова вчинення правочину представником, оскільки не обмежує повноваження представника вчинити такий правочин від імені довірителя,

а саме - не містить ані вимоги та/або умови щодо попереднього (тобто

до вчинення правочину) підтвердження такого правочину довірителем, ані конкретизації, на що і яку саме згоду потрібно одержати повіреному від довірителя.

Апеляційний суд визнав безпідставними посилання позивача на допущені нотаріусом порушення вимог частини четвертої статті 55 Закону України «Про нотаріат», які можуть бути підставою для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним згідно з частиною першою статті 215 ЦК України, оскільки встановлення таких порушень може лише слугувати підставою для професійної відповідальності нотаріуса.

У жовтні 2020 року ОСОБА_8 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_9 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року

й залишити в силі заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 19 вересня 2018 року.

Обґрунтовуючи своє право на подання касаційної скарги, зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , яка є третьою особою у цій справі,

та 18 листопада 2019 року відкрито спадкову справу. Вважає, що постанова апеляційного суду зачіпляє її права та обов`язки, а також права та обов`язки її малолітнього сина, оскільки ОСОБА_4 та позивач у справі ОСОБА_1 є її батьками, спірна квартира мала згодом ввійти до спадкового майна, а вона, ОСОБА_8 , разом зі своїм малолітнім сином мали намір користуватись цією квартирою.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, ОСОБА_8 вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові застосував частину четверту статті 203 ЦПК України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 05 серпня

2020 року у справі № 450/1610/15 (провадження № 61-36163св18), а також частину першу статті 241, частину першу - третю, п`яту статті 203, частину першу статті 215 ЦК України без урахування висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-2612цс16, від 19 лютого 2014 року у справі № 426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13), від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15-ц (провадження № 6-643цс16), у постанові Верховного Суду

від 06 листопада 2019 року у справі № 752/22080/16-ц.

Вважає, що апеляційний суд повинен був застосувати правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року

№ 6-2цс13.

До касаційної скарги ОСОБА_8 приєднався ОСОБА_5 .

У відзиві на касаційну скаргу, поданому адвокатом Бриндак А. М., треті особи

у справі ОСОБА_7 та ОСОБА_3 вказують, що апеляційний суд, приймаючи рішення про відмову в позові, дотримався норм процесуального права, висновки суду підтверджені матеріалами справи, а доводи касаційної скарги є безпідставними.

Зазначають, що постанова Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року вже оскаржувалась позивачем ОСОБА_1 , батьком ОСОБА_8 ,

та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду

від 23 жовтня 2019 року - без змін.

Також вказують, що згідно з повідомленням приватного нотаріуса ОСОБА_10 ОСОБА_8 та ОСОБА_5 подали заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , тому її спадкоємцем є лише її чоловік ОСОБА_1 , позивач у цій справі.

До відзиву на касаційну скаргу додано клопотання про виклик сторін у судове засідання.

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2020 року за касаційною скаргою ОСОБА_8 відкрито касаційне провадження у справі № 761/26114/17, витребувано її з Шевченківського районного суду м. Києва.

Суди встановили, що відповідно до договору купівлі-продажу від 23 листопада 2006 року ОСОБА_1 набув права власності на квартиру

АДРЕСА_2 .

14 травня 2015 pоку ОСОБА_1 видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою Л. І., на ім`я ОСОБА_5 , за змістом якої ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_5 управляти і розпоряджатися з правом продажу, передачі в іпотеку, обміну

на інше житло, здачі в найм (оренду), поділу чи виділу частки належною йому квартирою АДРЕСА_2 .

11 червня 2015 року ОСОБА_5 , діючи на підставі вищезазначеної довіреності, уклав із ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щуром О. І.

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла третя особа у справі - ОСОБА_4 , 18 листопада 2019 року нотаріус відкрив спадкову справу, спадкоємцями померлої є: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 .

При цьому, згідно з повідомленням нотаріуса, ОСОБА_5

та ОСОБА_8 від прийняття спадщини відмовились на користь

ОСОБА_1 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційне провадження у справі підлягає закриттю з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

Необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права

на касаційне оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Натомість питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення (аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц, провадження № 14-726цс19, не знайшовши підстав для відступлення від висновку Верховного Суду України, викладеного у постановах від 13 березня 2017 року № 6-1783цс16 та від 06 вересня 2017 року № 6-1099цс17).

Колегія суддів зазначає, що доводи ОСОБА_8 про те, що спірна квартира, яка є предметом позову, належала її батькам та згодом мала входити

до спадкового майна, і вона мала намір користуватись цією квартирою,

не свідчить про те, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків, адже закон передбачає захист реального порушеного права, а не уявного і такого, що може виникнути

в майбутньому.

Підставами виникнення реальних цивільних прав та обов`язків, які підлягають захистові, є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права

та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав

та обов`язків може бути настання або не настання певної події.

У цьому випадку будь-яких реальних прав у ОСОБА_8 щодо квартири

не виникло.

Таким чином, колегія суддів, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_8 , вважає, що постановою апеляційного суду

не вирішено питання про її права, свободи, інтереси або обов`язки з огляду на те, що оскаржуване судове рішення про відмову в задоволенні позову не стосується і не визначає її права чи обов`язки.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси

та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Ураховуючи те, що оскаржуваною постановою Київського апеляційного суду

від 23 жовтня 2019 року не вирішувалось питання про права та обов`язки ОСОБА_8 , яка не брала участі у справі, а також малолітнього

ОСОБА_9 , а інтересах якого також звертається ОСОБА_8 , касаційне провадження за її касаційною скаргою підлягає закриттю.

Клопотання третіх осіб у справі ОСОБА_7 та ОСОБА_3 про виклик сторін для надання пояснень у цій справі, подане адвокатом Бриндак А. М., задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження

за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання

не проводиться.

Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін

за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Колегія суддів касаційного суду не знаходить підстав для розгляду справи

в судовому засіданні з повідомленням учасників справи та для надання сторонами пояснень у справі.

Керуючись статтями 279, 389, 396, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , подане адвокатом Бриндак Анастасією Миколаївною, про виклик сторін для надання пояснень відмовити.

Касаційне провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі

у справі - ОСОБА_8 , поданою в своїх інтересах

та в інтересах малолітнього ОСОБА_9 , до якої приєднався ОСОБА_5 , на постанову Київського апеляційного суду

від 23 жовтня 2019 року закрити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
М. Є. Червинська