ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3330/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ПОСТАНОГОВІЙ І.О.

за участю сторін:

позивач не з`явився;

відповідач не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі по тексту - Відповідач) про зобов`язання Офісу Генерального прокурора розглянути клопотання щодо подання документів до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації по виведенню квартири зі складу службового фонду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до ордеру від 17.05.2017 № 123, виданого на підставі розпорядження Печерської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 - прокурору другого наглядового відділу за додержанням законів при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України, надано 1-кімнатну службову квартиру АДРЕСА_1 . У зазначеній службовій квартирі зареєстровані та проживають позивач і її малолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стаж роботи позивача в органах прокуратури становить майже 26 років. На підставі заяв позивача питання щодо виключення жилого приміщення числа службових розглянуто 10.07.2019 на засіданні Комісії, якою прийнято рішення підготувати проект клопотання до виконавчого органу місцевого самоврядування за місцем розташування зазначеного службового жилого приміщення Генеральної прокуратури України про виключення його із числа службових. Позивач зазначає, що тричі зверталася до Генерального прокурора України із заявами про вирішення питання про виключення вказаної квартири з числа службових Генеральної прокуратури України, проте усі її заяви були розглянути не уповноваженими особами та носять завуальовано відмовний характер.

Ухвалою суду від 14.11.2019 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 11.03.2020 року замінено неналежного відповідача Генеральну прокуратуру України належним відповідачем Офісом Генерального прокурора.

19.03.2020 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що особливості виключення жилих приміщень із числа службових в органах прокуратури врегульовано Житловим кодексом Української PCP, Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в органах прокуратури та Положенням про житлово-побутові комісії в органах прокуратури, затверджених наказом Генеральної прокуратури України від 11.11.2016 № 337, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 30.11.2016 № 1549/29679. Відповідно до витягу з протоколу засідання житлово-побутової комісії Генеральної прокуратури України від 10.07.2019 № 3, керівництву Генеральної прокуратури України рекомендовано направити клопотання до виконавчих органів місцевого самоврядування про виключення з числа службових жилих приміщень Генеральної прокуратури України квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що відпала потреба в такому її використанні. Разом з цим, представником відповідача зазначено, що згідно з п. 3.1 вказаного протоколу, керівництву Генеральної прокуратури України рекомендовано направити зазначене клопотання. Тобто зазначений документ носить виключно рекомендаційний характер. Так, клопотання до органів місцевого самоврядування про виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових приміщень не готувалося.

Ухвалою суду від 16.06.2020 року закінчено підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні 10.11.2020 року.

В судовому засіданні, яке відбулось 10.11.2020 року, позивач, під час вступної промови, позовні вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. У зв`язку з підготовкою сторін до судових дебатів в судовому засіданні оголошено перерву до 04.03.2021 року.

В судове засідання, яке відбулось 04.03.2021 року, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

04.03.2021 року, до початку розгляду справи, позивач через загальну канцелярію суду подала заяву про відкладення розгляду справи. Представник відповідача подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Суд бере до уваги, що позивач була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, причини її неявки судом не визнані поважними, а враховуючи строки розгляду справи, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності позивача, яка була належним чином повідомлена про день та час судового засідання, а свою правову позицію по справі висловила у позовній заяві та вступній промові у судовому засіданні.

Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)).

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг(пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17 (пункти 24-25), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 2 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17 (пункти 18-19), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункти 21-23), від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункти 16-17), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункти 19-21), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 21)).

Тому помилковим є застосування приписів статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень. Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 712/5476/19.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру від 17.05.2017 № 123, виданого на підставі розпорядження Печерської районної державної адміністрації від 15.05.2017 № 246, ОСОБА_1 - прокурору другого наглядового відділу Генеральної прокуратури України, надано 1 кімнатну службову квартиру АДРЕСА_1 , на сім`ю з двох осіб(а.с. 6-14).

Відповідно до відомостей Довідки про реєстрацію місця проживання особи по квартирі АДРЕСА_1 , вбачається, що у квартирі зареєстровані позивач та донька позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 24-26).

Так, з витягу протоколу № 3 від 10.07.2019 року засідання житлово-побутової комісії Генеральної прокуратури України вбачається, що на засіданні було ухвалено рекомендувати керівництву Генеральної прокуратури України направити клопотання до виконавчих органів місцевого самоврядування про виключення з числа службових жилих приміщень Генеральної прокуратури України квартири АДРЕСА_1 (а.с.17-18).

08.10.2019 року за вих. № 13/2/3-1327ВН-19 Заступником начальника Департаменту інформаційних технологій, документального та матеріально-технічного забезпечення - начальник управління матеріально-технічного забезпечення Герасимчук В. на заяву позивача щодо інформування про результати розгляду питання про виключення службової однокімнатної квартири АДРЕСА_1 з числа службових Генеральної прокуратури України, повідомлено, що виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Станом на 08.10.2019 в книзі обліку вихідної кореспонденції управління матеріально-технічного забезпечення Департаменту інформаційних технологій, документального та матеріально-технічного забезпечення зазначене клопотання не реєструвалося. (а. с. 21).

Особливості виключення жилих приміщень із числа службових в органах прокуратури врегульовано, зокрема Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в органах прокуратури та Положенням про житлово-побутові комісії в органах прокуратури, затверджених наказом Генеральної прокуратури України від 11.11.2016 № 337, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 30.11.2016 № 1550/29680, в редакції на момент виникнення правовідносин.

Так, пунктом 7 Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в органах прокуратури, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 11.11.2016 № 337 передбачено, що працівник, який належить до кола осіб, зазначених у п. 2 розділу IV цього Положення, має право звернутися до керівника відповідного органу прокуратури із заявою про виключення службового жилого приміщення, в якому він проживає спільно зі своєю сім`єю, з числа службових за наявності у нього документів, що підтверджують відсутність у нього та членів його сім`ї власного житла в населеному пункті, де розміщений відповідний орган прокуратури.

Разом з цим, відповідно до п. 12 даного Положення, службове жиле приміщення надається на підставі наказу керівника відповідного органу прокуратури, що видається з урахуванням рішення житлово-побутової комісії. Зазначене рішення затверджується виконавчим органом місцевого самоврядування, на території якого знаходиться відповідний орган прокуратури.

Так, за змістом статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду з позовом про захист свого інтересу саме в отриманні квартири, яка знаходиться у складі службового фонду відповідача, а не за захистом наявного в неї майнового права.

Так, спірні правовідносини стосуються саме не виконання відповідачем повноважень, що випливають із владно-розпорядчих функцій - зокрема розгляду клопотання, прийняття відповідного документа, видачі наказу, тощо, тому суд, беручи до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 29.09.2020 у справі № 712/5476/19, приходить до висновку, що означений спір є публічно-правовим, і його слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі та роз`яснити позивачу його право звернутися з даними позовними вимогами до відповідного суду адміністративної юрисдикції.

За змістом ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановлює ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судових витрат з державного бюджету.

Так, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 255, стст. 260, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про зобов`язання вчинити дії - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.