Справа № 276/847/20
Провадження по справі №2/276/485/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Збаражського А.М., за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М., позивачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Новоборівської селищної ради Хорошівського району Житомирської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, просили встановити юридичний факт, що ОСОБА_3 є їхнім батьком, а також визнати за ними у порядку спадкування за законом після смерті батька право власності на спадкове майно, по Ѕ частині кожній, а саме на земельну ділянку площею 5,1646 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :06:000:0099, що розташована на території Новоборівської селищної ради Хорошівського району Житомирської області.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько - ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина за законом, до складу якої входитьземельна ділянка площею 5,1646 га з кадастровим номером :06:000:0099. Позивачі є спадкоємцями за заповітом. Звернувшись до приватного нотаріуса Хорошівського районного нотаріального округу для оформлення права на спадщину, їм було надано письмову відповідь № 510 від 18.06.2019 року про відсутність можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке лишилося після смерті батька, оскільки вони не звернулися до нотаріуса протягом 6-ти місяців з дня смерті ОСОБА_3 . Вважають, що відсутні правові підстави для звернення до суду щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому, єдиним способом захисту свого права на спадкове майно є звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2020 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання.

10.03.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивачі просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Від Новоборівської селищної ради надійшла заява про проведення судового розгляду за відсутності представника, позовні вимоги визнають.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 04.07.2008 року, виданим виконкомом Фасівської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області (а.сп.16).

Встановлено, що ОСОБА_3 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №425616, виданого на підставі розпорядження Володарсько-Волинської районної державної адміністрації від 04.02.2005 року №40, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №59, належала земельна ділянка площею 5,1646 га, що розташована на території Фасівської сільської ради Хорошівського району Житомирської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :06:000:0099.

Згідно свідоцтв про народження ОСОБА_1 (серія НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (серія НОМЕР_3 ), запис про батька в зазначених документах відсутній (а.сп.12-13).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а.сп. 14).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на « ОСОБА_2 » (а.сп. 15).

25.12.2003 року складено заповіт, за яким ОСОБА_3 на випадок своєї смерті все своє майно заповів своїм дочкам: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказаний заповіт секретарем Фасівської сільської ради 25.12.2003 року (а.сп.17).

ОСОБА_3 -ч, на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , на день його смерті та протягом шести місяців після смерті з ним не були зареєстровані, однак проживали дочка ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2 , відповідно до довідок Новоборівської селищної ради №04/529 та №04/530 від 28.09.2018 року (а.сп.32).

Згідно з листом приватного нотаріуса Хорошівського районного нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. від 18.06.2019 року № 510, на усне звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом їм було роз`яснено, що так як вони протягом 6-ти місяців з дня смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до нотаріальної контори не подали заяви про прийняття спадщини, тому свідоцтво про право на спадщину не може бути видане. Одночасно нотаріус роз`яснив, що їм потрібно звернутись до суду за встановленням додаткового строку для прийняття спадщини (а.сп.33).

Згідно наданої державною нотаріальною конторою інформації, спадкова справа до майна ОСОБА_3 не заводилась.

Вирішуючи питання про встановлення юридичних фактів, що підтверджують родинні відносини позивачів із спадкодавцем, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту родинних відносин повинно бути зазначено причини неможливості відновлення або одержання документів, що посвідчують цей факт.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Метою встановлення факту родинних відносин позивачів зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем.

З огляду на вищевикладене, враховуючи пояснення позивачів, письмові докази на підтвердження обставин батьківства, зокрема наявність заповіту, в якому ОСОБА_3 зазначив, що все майно заповідає своїм дочкам, які є позивачами у даній справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині встановлення факту батьківства, оскільки в ході судового розгляду доведено факт родинних відносин, а саме факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дочками ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи те, що встановлення даного факту породжує для заявників юридичні наслідки, від яких залежать їх майнові права на спадщину, іншої можливості встановити цей факт, ніж у судовому порядку, позивачі не мають, у суду відсутні відомості щодо можливого порушення прав інших осіб, у зв`язку зі встановленням факту родинних відносин, а тому заява в цій частині підлягає до задоволення.

Що стосується визнання за позивачами права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , суд враховує наступне.

Згідно положень ч.1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Прийняття спадщини може бути здійснено двома способами: шляхом подачі заяви до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України) та шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Як зазначено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачі прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 (шляхом подачі у встановлений законом строк заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини або ж шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини).

До того ж, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", згідно якого, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Статтею 49 Закону України "Про нотаріат" передбачено випадки відмови нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування нерухомого майна, позивачі не врахували, що указана функція перебуває в компетенції нотаріальних органів, а суд, в силу своїх повноважень може розглядати такий спір у разі відмови нотаріальних органів щодо видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування.

Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу позивачеві нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, чого фактично не відбулося.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивачами не надано доказів відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Лист приватного нотаріуса Хорошівського районного нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. від 18.06.2019 року № 510, на усне звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину не є постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вказаним листом нотаріус роз`яснив їм необхідність звернення до суду за встановленням додаткового строку для прийняття спадщини.

Разом з цим, позивачі не врахували вказані роз`яснення та звернулися до суду одразу за визнанням права власності на спадкове майно, при цьому не вирішивши питання щодо прийняття спадщини.

Аналіз наведених норм права та встановлених при судовому розгляді обставин справи дає можливість зробити висновок про те, що позивачі не прийняли спадщину після смерті їх батька, а відтак заявлені позовні вимоги про визнання права власності за позивачами на спадкове майно є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги визнання відповідачем позовних вимог, оскільки у випадку задоволення позову - це суперечитиме вимогам закону.

Відтак, у цій частині позовних вимог слід відмовити

На підставі викладеного, керуючись ст. 76 - 81, 89, 95, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Новоборівської селищної ради Хорошівського району Житомирської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : адреса проживання: АДРЕСА_2 ; код РНОКПП: НОМЕР_6 .

Позивач: ОСОБА_2 : адреса проживання: АДРЕСА_3 ; код РНОКПП: НОМЕР_7 .

Відповідач: Новоборівська селищна рада, адреса місцязнаходження: смт. Нова Борова, вул. Незалежності, 9-А, Хорошівський район, Житомирська область; .

Повний текст рішення складено 16.08.2021.

Суддя А.М. Збаражський