Провадження № 2/369/1647/21
19 липня 2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Усатова Д.Д.,
при секретарі судових засідань Житар А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу,-
У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу, де просив суд стягнути з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 суму авансу в розмірі 18 000,00 доларів США.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.07.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо укладення в подальшому договору купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 222481601:01:012:5022.
Натомість, перед укладенням договору купівлі-продажу земельної ділянки, а саме, 30.10.2020 року ОСОБА_2 в телефонній розмові було повідомлено про готовність передання йому залишку суми в розмірі 8000,00 доларів США, але ОСОБА_2 сказав, що продаж земельної ділянки його вже не цікавить та не погодився укласти зазначений договір без наявних на те мотивів.
З огляду на вищевикладене позивач просив позов задовольнити.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 10.12.2020 р. зазначена справа передана в провадження судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатова Д.Д.
Ухвалою суду від 14.12.2020 відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу, призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою від 17.12.2020 вирішено питання про забезпечення позову.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи позивача було повідомлено належним чином. 25.03.2021 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява відповідно до якої позивач підтримує позовні вимоги, просить позов задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явивсь, про розгляд справи повідомлявсь належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло.
Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 21.07.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо укладення в подальшому договору купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 222481601:01:012:5022.
Відповідно до розписки від 31.10.2020 року ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 16 000,00 дол. США у ОСОБА_3 в якості авансу за продаж земельної ділянки. Згодом, 18.08.2020 року ОСОБА_2 було передано ще 2000,00 доларів США.
Позивач вказує, що перед укладенням договору купівлі-продажу земельної ділянки, а саме, 30.10.2020 року ОСОБА_2 в телефонній розмові було повідомлено про готовність передання йому залишку суми в розмірі 8000,00 доларів, але ОСОБА_2 сказав, що продаж земельної ділянки його вже не цікавить та не погодився укласти зазначений договір без наявних на те мотивів.
Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Нормами ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Частиною 1 ст. 570 ЦК України, встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.
Таким чином, внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови.
Однак, договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати передані кошти завдатком.
В такому випадку, такі кошти, відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України - є авансом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/1084/18, який є обов`язковим на підставі положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, аванс є звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. У разі невиконання зобов`язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.
Крім того, слід зазначити, що аналогічний правовий висновок викладено і у постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року в справі №6-176цс12. Зокрема, Судова палата в цивільних справах Верховного Суду України зазначає, що згідно із ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника за попереднім договором платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Законом не передбачено, що якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а зобов`язання не виконано, тобто основний договір у визначений попереднім договором строк не укладений, то аванс залишається у сторони, яка його отримала. Така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства.
В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2012 року, від 14 березня 2012 року, від 27 липня 2011 року у справах про стягнення авансових платежів, сплачених за попередніми договорами і розірвання таких договорів суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що в разі не укладення сторонами основних договорів у строк, визначений попередніми договорами, передані позивачами в рахунок оплати за основними договорами грошові кошти є відповідно до ст. 570 ЦК України не завдатком, а авансом і підлягають поверненню особам, які їх сплатили.
Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс - це лише спосіб платежу і він не є зобов`язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов`язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов`язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.
У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.
Тобто, боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов`язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки, на думку суду, відповідачем не було спростовано доводів позивача, щодо того, що саме з його вини та його навмисними діями не було укладено договору купівлі - продажу.
Таким чином, суд вважає, що оскільки договір купівлі - продажу, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, передана позивачем відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу, з зазначених підстав.
Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 5 059 грн. 81 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 141, 200, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 533, 570 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ), аванс в розмірі 18 000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 5 059,81 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.Д.Усатов