Справа № 433/2401/15-ц
Провадження № 22-ц/810/368/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 19 квітня 2016 року, ухваленого Троїцьким районним судом Луганської області у складі: судді Крівоклякіної Н.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 27 червня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 1201/0608/71-026 про надання кредиту в сумі 20 879,60 дол. США на строк з 27 червня 2008 року до 27 червня 2040 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором 27 червня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 1201/0608/71-026-р-1.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір відступлення права вимоги за кредитними зобов`язаннями, у тому числі і за кредитним та забезпечувальним договорами, укладеними з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивач посилався на те, що відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 28 липня 2015 року у сумі 378 585,16 грн, з яких сума заборгованості за кредитом - 333 007,36 грн, сума заборгованості за відсотками - 45 577,80 грн.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 19 квітня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав розгорнутого розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором та доказів надання ПАТ «Сведбанк» ОСОБА_1 грошових коштів у вигляді кредиту. Крім того, позивач не надав доказів того, що ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за кредитним договором, оскільки не надав доказів на підтвердження надання відповідачу грошових коштів у вигляді кредиту, як це передбачено умовами кредитного договору, а надані позивачем докази не завірені належним чином. Також позивач не виконав ухвалу суду про витребування за клопотанням відповідача ОСОБА_2 доказів. Наведене свідчить про обґрунтованість посилань відповідача ОСОБА_2 про недоведеність позивачем його права вимоги до відповідачів про стягнення боргу за кредитним договором № 1201/0608/71-026 від 27.06.2008 та про недоведеність розміру суми заборгованості за цим договором.

В апеляційній скарзі позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недотримання встановленого ст. 212 ЦПК України (в редакції, чинній станом на час подання апеляційної карги) принципу оцінки доказів та вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості рішення суду, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є неврахування судом надання позивачем доказів переходу права вимоги за спірним кредитним договором від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк», а саме - витягу з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25 травня 2012 року, який містить вичерпну інформацію про сторони, його предмет, про факт переходу права вимоги, тощо, і який є чинним, а також Витяг з Додатку до договору про перехід права вимоги, у тому числі, і за спірним кредитним договором; після укладення кредитного договору позичальник виконував його умови, заперечень щодо отриманої суми кредиту не заявляв, у передбачений законом спосіб не відмовлявся від одержання кредиту, а також виконував умови кредитного договору і після переходу права вимоги до позивача, до якого звертався із письмовими запитами щодо питань обслуговування кредиту, внесення платежів і 16.10.2012 укладав договір добровільного страхування предмету застави, вигодонабувачем за яким є новий кредитор, що свідчить про прийняття боржником на себе обов`язку виконувати зобов`язання на користь нового кредитора; розмір заборгованості відповідачем не був спростований, власних розрахунків суду не було подано, сам кредитний договір сторонами в судовому порядку не оспорений, тобто в силу вимог ст. 204 ЦК України є правомірним; підстави для застосування ч. 2 ст. 517 ЦК України відсутні, оскільки боржник не виконував зобов`язання на користь первісного кредитора, що свідчить про наявність заборгованості, і неподання суду її розрахунку не є підставою для відмови у задоволенні позову; умовами кредитного договору у відповідності до п. 2 ст. 1050 ЦК України передбачена можливість дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, яка у відповідності до вимог ст. 553, 543, 554 ЦК України заявлена і до поручителя як солідарного боржника шляхом пред`явлення позову.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» з огляду на повне з`ясування судом обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, та ухвалення рішення без порушення норм процесуального права; посилається на те, що відсутні докази перерахування повної суми від ПАТ «Дельта Банк» на користь ПАТ «Сведбанк» за договором купівлі-продажу прав вимоги; копія витягу з Договору купівлі-продажу засвідчено лише юрисконсультом, а не двома сторонами; з наданих позивачем документів взагалі не відомо та не підтверджено, що саме за кредитним договором №1201/0608/45-028 від 18.09.2007 ПАТ «Дельта Банк» має право вимоги в зв`язку з тим, що Банком не додано перелік договорів, за якими він має таке право, та взагалі не наданий навіть повний текст договору; до позовної заяви не додано жодного первинного документу (як то меморіального ордеру, виписки з поточного рахунку, касові документі, тощо), які б підтверджували стан розрахунків з ПАТ «Дельта Банк» та факт зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості.

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 08 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 19 квітня 2016 року скасовано. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 18 вересня 2007 року № 1201/0608/71-026, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , у сумі 378 585,16 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 333 007,36 грн, заборгованості за відсотками у сумі 45 577,80 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фогель В.В., задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Луганської області від 08 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Справа надійшла в провадження Луганського апеляційного суду 12 квітня 2021 року та розподілена згідно протоколу автоматизованого розподілу судді-доповідачу Назаровій М.В. у складі колегії суддів Карташова О.Ю., Лозко Ю.П. Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року апеляційний розгляд справи призначений на 25 травня 2021 року об 11-й год. 25 травня 2021 року судове засідання не було проведено у зв`язку з перебуванням у відпустці з 24.05.2021 по 06.06.2021 судді Карташова О.Ю., призначено на 11 червня 2021 року. 11 червня 2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку з відсутністю даних про належне повідомлення відповідачів на 24 червня 2021 року о 14.30 год. У зв`язку із перебування у відпустці судді Лозко Ю.П. розгляд справи призначений на 20 липня 2021 року о 14.30 год. 20 липня 2021 року розгляд справи відкладений через відсутність відомостей про належне повідомлення відповідачів на 03 серпня 2021 року о 17-й. Ухвалою суду від 03.08.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про залучення до участі у справі правонаступника позивача задоволено та залучено до участі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості як правонаступника позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс». Розгляд справи відкладений на 19.08.2021 о 17-й.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти задоволення скарги.

Позивач та відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України (в редакції Закону №1618-1У 2004 року, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам, передбаченим ст. 263 ЦПК України, рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Судом встановлено, що 27 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 (далі - Відповідач-1, позичальник) укладений кредитний договір № 1201/0608/71-026, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 19000,00 доларів США для здійснення останнім розрахунків за договором купівлі-продажу між ним та ОСОБА_4 з метою придбання однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на строк з 27 червня 2008 року по 27 червня 2038 року та зобов`язався повернути кредит, сплачувати відсотки за користування отриманими коштами у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом згідно із графіком погашення кредиту, який є додатком № 1 до кредитного договору № 1201/0608/71-026 та його невід`ємною частиною.

20 червня 2011 року внесено зміни до кредитного договору, за умовами якого банк має право надавати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 20 879,60 дол. США на строк до 27 червня 2040 року включно.

20 червня 2011 року внесено зміни до кредитного договору, за умовами якого сторони домовилися, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі:

підпункт 1.3.1 пункту 1.3 - 11,9 % річних за період від дати укладення договору по 20 червня 2011 року включно;

підпункт 1.3.2 - 7 % за період користування кредитом з 21 червня 2011 року по 09 травня 2012 року;

підпункт 1.3.3 - 10 % річних за період користування кредитом з 10 травня 2012 року по 09 травня 2013 року;

підпункт 1.3.4 - 12,80 % річних за період користування кредитом з 10 травня 2013 року по 27 червня 2040 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 27 червня 2008 року за вказаним кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 (далі - Відповідач-2, поручитель) укладений договір поруки № 1201/0608/71-026-р-1, за яким остання взяла на себе зобов`язання відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором про надання кредиту від 27 червня 2008 року № 1201/0608/71-026.

20 червня 2011 року між ПАТ «Сведбанк» з однієї сторони та поручителем ОСОБА_2 - з іншої сторони - було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до Договору поруки від 27.06.2008, згідно з яким остання зобов`язалась перед Банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих Банком Позичальнику ( ОСОБА_1 ) у вигляді кредиту за Кредитним договором № 1201/0608/71-026 від 27 червня 2008 року у сумі 20879, 60 доларів США, строком до 27 червня 2040 року, з процентною ставкою 11,90 % річних за їх використання (а.с. 34).

Також позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог суду надано відомості про те, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір відступлення права вимоги за кредитними зобов`язаннями, у тому числі і за кредитним та забезпечувальними договорами, укладеними з відповідачами.

Відповідно до акта приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу права вимоги від 25 травня 2012 року від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором від 27 червня 2008 року № 1201/0608/71-026, укладеним з ОСОБА_1 , та договором поруки № 1201/0608-71-026-р-1, укладеним з ОСОБА_2 .

У період з липня 2014 року до дня розгляду справи судом ОСОБА_1 не сплачував заборгованість за кредитом та відсотками за користування ним, унаслідок чого відповідно до довідки позивача від 28.07.2015 заборгованість по Кредитному договору № 1201/0608/71-026 від 27.06.2008 станом на 28.07.2015 складає: 17159, 84 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 378585,16 гривень, в тому числі: тіло кредиту - 15093,97 доларів США (333007,36 гривень); відсотки - 2065, 87 доларів США (45577,8 грн). З них прострочена заборгованість по кредиту складає: тіло кредиту 905,65 доларів США (19980,7 гривень), відсотки -1975, 06 доларів США (43574,32 гривень) (а.с. 41).

Постановою Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51 у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію. Призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

02 вересня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» в особі повноважного представника АТ «Дельта банк», що діяв на підставі довіреності, виданої уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадировим В.В., та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2303/К/1, за результатами відкритих торгів (аукціону) оформлених протоколом електронного аукціону № UA-ЕА-2020-07-06-000033-b, відповідно до якого банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору.

Згідно реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, який є додатком № 1 до договору відступлення прав вимоги 02 вересня 2020 року, до нового кредитора, у тому числі, перейшло право вимоги як за кредитним договором № 1201/0608/71-026 від 27 червня 2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» та ОСОБА_1 , так і за іпотечним договором № 1201/0608/71-026-Z-1 від 27 червня 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» та ОСОБА_1 , та за договором поруки № 1201/0608/71-026-Р-1 від 27 червня 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» та ОСОБА_2 .

Згідно Витягу за кредитним договором № 1201/0608/71-026 від 27 червня 2008 року сума заборгованості по тілу кредиту становить: основана заборгованість по тілу - 15093,97 в валюті кредиту (416667,53 грн); заборгованість за нарахованими процентами за кредитом в валюті кредиті - 9443,37 (260683,28) грн (а.с. 134 т. 4).

В пунктах 4., 4.1. договору про відступлення прав вимоги від 02 вересня 2020 року зазначено, що права вимоги, що відступаються за цим договором, є складовою частиною пулу активів, що є предметом відкритих торгів (аукціону), результати якого оформлені протоколом електронного аукціону № UA-ЕА-2020-07-06-000033-b від 28 липня 2020 року, переможцем яких визнаний новий кредитор. Загальна сума, яка підлягає сплаті новим кредитором за лотом, як переможцем зазначених відкритих торгів (аукціону) АТ «Дельтабанк» складає 36 621 000 грн. Сторони домовились, що за відступлення права вимоги за цим договором новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 36 280 055,46 грн.

До заяви про заміну сторони заявником на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення прав вимоги від 02 вересня 2020 року надано платіжне доручення від 20 серпня 2020 року № 126.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Крім того, згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає в тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, в якому виникло таке зобов`язання.

Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору (постанови Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 639/4836/17).

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду як наявність у нього права вимоги за спірним кредитним договором, так і сам факт існування кредитних правовідносин між Відповідачем-1 як позичальником та первісним кредитором і прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідачів - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості та наявність права вимоги за цими зобов`язаннями у позивача.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Надаючи оцінку наданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.

Колегія суддів погоджує доведеність первісним позивачем ПАТ «Дельта Банк» належними доказами набуття ним прав вимоги на підставі укладеного 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (покупець) договору купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого відбулася заміна кредитора у зобов`язаннях з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Дельта Банк», в тому числі й за кредитним договором № 1201/0608/71-026 від 27.06.2008, укладеним Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке змінило назву на ПАТ «Сведбанк», з ОСОБА_1 як позичальником, а також права вимоги за договором поруки № 1201/0608/71-026-р-1 від 27.06.2008, укладеним ВАТ «Сведбанк» з ОСОБА_2 , такими доказами: належно засвідченою копією витягу з Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, копією витягу з Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу права вимоги за кредитами ( Перелік прав вимоги за кредитами) між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 25.05.2012 року, яку складено та засвідчено юрисконсультом Пономаренко Ю.В., нотаріально засвідченим витягом з акту приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу права вимоги від 25 травня 2012 року, відповідно до якого від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором від 27 червня 2008 року № 1201/0608/71-026, укладеним з ОСОБА_1 , та договором поруки № 1201/0608-71-026-р-1, укладеним з ОСОБА_2 .

Тому помилковим є висновок суду про недоведеність первісним позивачем наявного у нього права вимоги за спірним кредитним договором до відповідачів з огляду на ненадання належних доказів, якими є «Акт приймання - передачі Прав вимоги» та в повному обсязі Договір купівлі - продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року разом із усіма додатками до нього, та що надана позивачем копія витягу Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 не є належним доказом в розумінні положень ст. 58 ЦПК України (в редакції, чинній станом на час розгляду справи), оскільки не містить повної інформації щодо предмета доказування.

Натомість, правильним є висновок суду про те, що копію витягу з Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу права вимоги за кредитами (Перелік прав вимоги за кредитами) між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 25.05.2012 року засвідчено юрисконсультом Пономаренко Ю.В, який відповідно до виданої йому довіреності уповноважений на такі дії від імені довірителя.

Невзяття судом вказаного доказу як неналежного з огляду на його найменування не ґрунтується на матеріалах справи, які у своїй сукупності свідчать про придбання позивачем саме права вимоги, а доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними.

Крім того, листування відповідача ОСОБА_5 із АТ «Дельта Банк» як новим кредитором у липні 2012 року та у червні 2013 року з приводу зарахування сплаченої ним 22.05.2012 суми в рахунок погашення заборгованості, а також страхування предмету застави за кредитним договором № 1201/06-08/71-026 16 жовтня 2012 року, де набувачем є ПАТ «Дельта Банк», також свідчить про обізнаність боржника про заміну кредитора та виконання зобов`язань на користь позивача вже як нового кредитора.

Щодо висновку суду про ненадання позивачем доказів виконання первісним кредитором ПАТ «Сведбанк» взятих на себе зобов`язань і надання відповідачу ОСОБА_1 грошових коштів у вигляді кредиту, як це передбачено умовами кредитного договору, то з цього приводу колегія суддів зауважує таке.

На підтвердження укладеного між ПАТ «Сведбанк» (змінено найменування на ВАТ) та ОСОБА_1 кредитного договору, видачі позичальнику кредитних коштів та здійснення відповідачем часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 1201/0608/71-026 від 27.06.2008, позивач надав суду письмові докази: копію кредитного договору, графік погашення кредиту, який є Додатком № 1 до Кредитного договору, Договори про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 20.06.2011, а також до суду апеляційної інстанції під час розгляду справи судом у 2016 році розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 12 травня 2016 року, заяви ОСОБА_1 від 20.07.2012, від 14.05.2013 на ім`я голови ради Директорів АТ «Дельта Банк» щодо погашення заборгованості за спірним кредитним договором.

Підписання відповідачами ОСОБА_1 як позичальником та ОСОБА_2 як поручителем 20.06.2011 Договорів про внесення змін та доповнень до спірного кредитного договору та до договору поруки також свідчить про існування між сторонами кредитних правовідносин і про зміну цих правовідносин у спосіб, передбачений цими договорами.

Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачами висувалися Банку пропозиції щодо реструктуризації боргу та затвердження мирової угоди.

Слушним є довід апеляційної скарги позивача про те, що неподання суду розрахунку заборгованості за кредитним договором не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки позивач на власний розсуд надав суду докази, які суд мав оцінити, а відповідачі - заперечуючи проти позову в цій частині, мали надати свій розрахунок.

Вказуючи на недоведеність позивачем заявленого розміру кредитної заборгованості з огляду на відсутність її обгрунтованого розрахунку, суд не взяв до уваги свій обов`язок перевірити такий розрахунок та те, що аргументи відповідачів у частині заперечення проти позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, зводяться до незгоди з діями позивача щодо нарахування відповідачам заборгованості за оспорюваним кредитним договором. Сам факт укладення кредитних правовідносин та їх забезпечення порукою, тобто дійсність кредитних правовідносин сторін та їх забезпечення, відповідачі не оспорювали.

Досягнення сторонами у встановленій законом формі 27 червня 2008 року згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору та скріплення такого їх волевиявлення підписами на правочині (кредитному договорі № 1201/0608/71-026) свідчить про виникнення у кожної із його сторін взаємних зобов`язань, у якому обов`язку позикодавця надати кредитні кошти, кореспондує обов`язок позичальника повернути суму позики, та сплатити проценти, належні відповідно до статті 1048 ЦК України.

За загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 559 ЦК України).

Колегія суддів вважає встановленим, що надані позивачем докази у їх сукупності підтверджують факт виникнення кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 27 червня 2008 року № 1201/0608/71-026 та додатковими угодами до нього, а також їх часткове виконання позичальником, що має наслідком наявність у нього заборгованості.

Аналізуючи те, що відповідач ОСОБА_1 жодних заперечень проти позову не висував, а твердження відповідачки ОСОБА_2 про те, що належними та допустимими доказами на підтвердження права вимоги у позивача та розміру заборгованості мають бути лише докази, які суд витребував у відповідача і які той не надав, а саме - оригіналу та завірену належним чином копію договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 з усіма додатками та доповненнями; акту приймання - передачі прав вимоги на виконання вимог договору купівлі - продажу прав вимоги від 25.05.2012 року; меморіального ордеру за кредитним договором, банківської ліцензії ПАТ «Сведбанк», яка діяла на момент укладення кредитного договору № 1201/0608/71-026 від 27.06.2008 року; договору про відкриття валютного рахунку, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк»; заяви про видачу кредиту у валюті, підписану ОСОБА_1 ; розгорнуту таблицю по розрахунку за весь період заборгованості за кредитним договором станом на дату подання позовної заяви, з метою впевнитися у обгрунтованості позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи містять достатню сукупність доказів для вищезазначеного висновку як про наявність у позивача права вимоги, так і щодо наявності невиконаних з боку відповідачів зобов`язань за кредитним договором та договором поруки.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що як спірні кредитний договір, зміни до нього, договір поруки та зміни до нього були укладені у м. Луганськ, яка станом на час розгляду справи є тимчасово окупованої територією.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них.

У контексті спірних правовідносин, Верховний Суд у справах, де банки не мали змогу надати первинні банківські документи через загальновідомі події на сході країни вважає, що поведінка боржників в частині заперечення факту існуючої заборгованості за кредитним договором лише з підстав неможливості банку надати оригінали первинних документів на підтвердження її розміру не відповідає стандарту добросовісної поведінки учасника цивільних правовідносин, оскільки самі відповідачі як особи, що зареєстровані на тимчасово окупованій території, також не надають оригіналів квитанцій про сплату кредиту в іншому розмірі, ніж визначає позивач.

Як не надають та не спростовують відповідачі отримання відповідачем ОСОБА_1 примірників кредитного договору, про що зазначено на наданому позивачем екземплярі і що не спростовано останнім.

Щодо розміру заборгованості за кредитним договором, то позивачем ставиться питання з посиланням на вимоги частини другої статті 1050, статті 1048 ЦК України про стягнення заборгованості як строкової, так і простроченої, яка розраховано позивачем станом на 28.07.2015.

Оскільки умовами кредитного договору № 1201/0608/71-026 від 27.06.2008 встановлено не лише відповідальність позичальника у разі порушення виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, зокрема, строків повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а і порядок повідомлення позичальника про зміну умов цього договору, то застосуванню підлягають саме вказані умови кредитного договору, якими визначено обов`язок Банку надіслати позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору, і строк виконання зобов`язання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором вважається таким, що настав, на десятий календарний день з дня направлення Банком позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору, у порядку, передбаченому цим пунктом договору; датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку, вважається дата, зазначені на квитанції, яка надається Банку відділенням зв`язку при відправленні листа з повідомленням про вручення, або дата, зазначена в повідомленні, яке отримане Позичальником особисто в Банку; вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним направляється позичальнику у порядку, передбаченому п. 3.10. цього Договору; вимога про виконання порушеного зобов`язання направляється Банком позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з моменту її надіслання Банком за адресою Позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору; сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного тридцяти денного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв`язку при відправленні листа з повідомленням про вручення або дата, зазначена в повідомленні, яке отримане позичальником особисто в Банку.

Адресою позичальника відповідно до кредитного договору зазначено: АДРЕСА_2 (п. 3.8., 3.9., 3.10.), що є тимчасово окупованої територією України.

Доказів виконання позивачем вказаного обов`язку Банку про повідомлення Відповідача-1 як позичальника про зміну строку виконання зобов`язання позивачем не надано, тому строк виконання зобов`язання настав лише за простроченою заборгованістю, яку слід рахувати станом на час перегляду рішення суду апеляційним судом і яка становить з урахуванням належних до сплати щомісячних платежів згідно Додатку № 1 до кредитного договору у розмірі 53 доларів США на місяць з червня 2016 року до серпня 2021 року включно 53 х 63 місяці = 3339 доларів США + 1609,98 доларів США (прострочена заборгованість за кредитом станом на 12.05.2016) = 4948,98 доларів США, а також прострочені відсотки станом на 28.07.2015 у розмірі 1975,06 доларів США.

Вказані суми підлягають стягненню з Відповідача-1 ОСОБА_1 як позичальника.

Що стосується позовних вимог, заявлених до поручителя ОСОБА_2 , то колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього Кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у місцевому суді), є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у місцевому суді) словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

У пункті 3.1., 3.2., 3.3. кредитного договору від 27 червня 2008 року передбачено, що платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно відповідно до цього договору, зокрема, процентів з 1 по 20 число включно.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у місцевому суді) строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у місцевому суді) порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такими чином, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у місцевому суді) порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц).

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 20 числа кожного місяця, а відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Враховуючи, що з даним позовом позивач звернувся до суду 29 серпня 2015 року, колегія суддів доходить висновку про те, що банк звернувся до суду з вимогами до поручителя про стягнення простроченної заборгованості за кредитом та відсотками до лютого 2015 року з пропуском шестимісячного строку пред`явлення вимоги, що є підставою для відмови у задоволенні позову до поручителя в наведеній частині через припинення поруки.

Починаючи з лютого 2015 року, прострочена заборгованість підлягає стягненню солідарно з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 , а в іншій частині - лише з позичальника ОСОБА_1 .

Тому в межах передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку перед зверненням позивача із позовом до суду з поручителя ОСОБА_2 солідарно з позичальником ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за кредитом з червня 2016 року до серпня 2021 року включно 53 х 63 місяці = 3339 доларів США + 1137,86 доларів США (прострочена заборгованість за кредитом за період з лютого 2015 року до травня 2016 року включно відповідно до наданого позивачем розрахунку), а також прострочені відсотки з лютого 2015 року до 28.07.2015 у розмірі 919,76 доларів США.

Вказані розрахунку повністю відповідають наданому позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 231 т. 1), який ґрунтується на положеннях кредитного договору та не спростовані відповідачами.

Колегія суддів також зазначає, що національна валюта України є єдиним законним платіжним засобом на території України, проте положення статей 524, 533 ЦК України не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань у національній валюті України з посиланням на еквівалент суми зобов`язання в іноземній валюті.

Виходячи з положень кредитного договору та загальних норм законодавства, позовних вимог, якими по справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, вираженої у національній валюті України, з урахуванням офіційного курсу долару США до національної валюти України гривні станом на час розгляду справи колегією суддів становить: солідарно з відповідачів ОСОБА_6 на користь позивача прострочена заборгованість за кредитом за період з лютого 2016 року до 19 серпня 2021 року - 4476,86 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на час ухвалення рішення гривні до долару США 26.6455 становить 119288,20 грн, та прострочені відсотки за період з лютого 2015 року до 28.07.2015 року - 919,76 доларів США, що становить 24499,50 грн, а загалом - 143787,70 грн.

Інша частина кредитної заборгованості за період, що утворилася до лютого 2016 року, підлягає стягненню на користь позивача лише з відповідача ОСОБА_1 як позичальника і її розмір становить: прострочена заборгованість за кредитом - 472,12 доларів США, що становить 12579,90 грн, та прострочені відсотки - 1055,30 доларів США, що становить 28119,00 грн.

Проте,оскільки суд обмежений межами позовних вимог, якими по справі в частині стягнення прострочених відсотків є 45577,80 грн, то до стягнення з відповідача ОСОБА_1 належить 45577,80 (заявлений до стягнення розмір відсотків) - 24499,50 грн (розмір відсотків, стягнутих з обох відповідачів солідарно) = 21078,30 грн.

Тому загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача, становить 12579,90 грн + 21078,30 грн = 33658,20 грн.

Крім того, оскільки по справі правонаступником ПАТ «Дельта Банк» є Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», то вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів на користь останнього.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, з невідповідністю висновків, викладених у рішення суду, обставинам справи, що з огляду на вимоги п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухваленню нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позову позивач був звільнений на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору, розмір якого мав становити 3654 грн відповідно до ціни позову 378585,16 грн; за подачу апеляційної скарги позивач сплатив 4019,40 грн; за подачу касаційної скарги відповідач ОСОБА_1 сплатив 3785,87 грн.

Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, загальний розмір яких становить 177445,90 грн, з відповідачів ОСОБА_6 на користь держави належить по 890 грн (за першу інстанцію), і по 979,33 грн (за апеляційну інстанцію) та по 922,42 грн. (за касаційну інстанцію), загалом - по 1901,75 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», задовольнити частково.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 19 квітня 2016 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» ( адреса: 04112, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд 8, м. Київ) заборгованість за кредитним договором № 1201/0608/71-026 від 27.06.2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 , у сумі 143787,70 грн, яка складається з заборгованості по простроченому кредиту у сумі 119288,20 грн, заборгованості за простроченими відсотками у сумі 24499,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» ( адреса: 04112, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд 8, м. Київ) заборгованість за кредитним договором № 1201/0608/71-026 від 27.06.2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 , у сумі 33658,20 грн, яка складається з заборгованості по простроченому кредиту у сумі 12579,90 грн, заборгованості за простроченими відсотками у сумі 21078,30 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути на користь держави судовий збір: з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) - 890 грн, з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) - 890 грн.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) - 1901,75 грн, з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) - 1901,75 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 20 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді: