Справа № 369/1946/21
Провадження № 2/369/2986/21
18.08.2021 м. Київ
Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Дубас Т.В.,
при секретарі Бугайовій М.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, -
У лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
На момент смерті ОСОБА_2 з ним проживали ОСОБА_1 (донька), ОСОБА_3 (онук), ОСОБА_4 (онук).
Позивач є спадкоємцем першої черги та має право кожен на майно, яке належало її батьку.
29 липня 2010 року Гореницькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на ХХХІ сесії ХХV скликання було прийнято рішення № 3/93, яким, зокрема було вирішено надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , площею 0,1106 га.
ОСОБА_2 не встигла закінчити приватизацію та отримати державні акти на право власності на вказану вище земельну ділянку, що позбавляє позивача як його спадкоємця можливості отримати свідоцтво право на спадщину за законом на це майно.
03 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Винник Світланою Дмитрівною було заведено спадкову справу майна померлого ОСОБА_2 та присвоєно їй номер 26-2020.
Позивач звернувся до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Винник С.Д. із заявою про видачу свідоцтва на право власності на спадщину за законом на вказані вище земельні ділянки. Проте позивач отримав постанову від 03 жовтня 2020 року, зі змістом, що приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Винник Світлана Дмитрівна не має можливості видати їй свідоцтво на спадщину за законом на земельну ділянку оскільки ОСОБА_1 не надала правовстановлюючі документи на підтвердження реєстрації права власності на неї у померлого.
29 жовтня 2020 року позивач звернулась до Гореницької сільської ради з заявою, в якій просила прийняти рішення про надання їй права на завершення процедури приватизації земельної ділянки та одержання свідоцтва про право власності на неї.
Позивач просила визнати за нею, ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації та оформлення права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1106 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 лютого 2021 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.
Представник позивача направив до суду заяву, згідно якої просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.
Представник Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 9.
ОСОБА_5 є донькою померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 15 жовтня 1988 року, актовий запис № 48.
09 вересня 2014 року ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 » після укладення шлюбу з ОСОБА_8 у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №500, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 03 жовтня 2020 року.
На момент смерті ОСОБА_2 з ним проживали ОСОБА_1 (донька), ОСОБА_3 (онук), ОСОБА_4 (онук), що підтверджується копією довідки Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 01 жовтня 2020 року.
Позивач є спадкоємцем першої черги та має право кожен на майно, яке належало її батьку.
29 липня 2010 року Гореницькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на ХХХІ сесії ХХV скликання було прийнято рішення № 3/93, яким, зокрема було вирішено надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , площею 0,1106 га.
ОСОБА_2 не встигла закінчити приватизацію та отримати державні акти на право власності на вказану вище земельну ділянку, що позбавляє позивача як його спадкоємця можливості отримати свідоцтво право на спадщину за законом на це майно.
03 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Винник Світланою Дмитрівною було заведено спадкову справу майна померлого ОСОБА_2 та присвоєно їй номер 26-2020.
Позивач звернувся до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Винник С.Д. із заявою про видачу свідоцтва на право власності на спадщину за законом на вказані вище земельні ділянки. Проте позивач отримав постанову від 03 жовтня 2020 року, зі змістом, що приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Винник Світлана Дмитрівна не має можливості видати їй свідоцтво на спадщину за законом на земельну ділянку оскільки ОСОБА_1 не надала правовстановлюючі документи на підтвердження реєстрації права власності на неї у померлого.
29 жовтня 2020 року позивач звернулась до Гореницької сільської ради з заявою, в якій просила прийняти рішення про надання їй права на завершення процедури приватизації земельної ділянки та одержання свідоцтва про право власності на неї.
Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом та заповітом відповідно до статті 1217 ЦК України.
У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.
Згідно ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.
Відповідно до положень ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.
За положеннями ч.ч. 9, 10ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного Кодексу, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
Згідно з абз.2 п.1 Прикінцевих положень ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1002р. "Про приватизацію земельних ділянок" є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.
Померлий ОСОБА_2 не завершив процедуру приватизації та не встиг отримати державний акт про право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1106 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 .
Право на завершення процедури приватизації та отримання земельної ділянки у власність, яке належало померлому ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Це право в порядку спадкування перейшло до позивача, яка є спадкоємцем померлого.
Враховуючи ті обставини, що позивач успадкувала право на одержання земельної ділянки загальною площею 0,1106 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 у власність, яке мав спадкодавець, та в установленому порядку не може завершити процедуру приватизації і одержати правовстановлюючого документу на вказане майно, то успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку.
Керуючись ст.ст.373,1216,1218,1223,1225,1270,1296,1297 ЦК України, ст.ст.25, 79-1, 125, 152, 158 ЗК України, керуючись ст.ст.12,13,19,76-81,89, 95,263-265,354, 356 ЦПК України, суд,
Визнати за ОСОБА_1 право на завершення приватизації та оформлення права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1106 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В. Дубас