Справа № 278/3332/20
08 квітня 2021 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М, розглянувши за правилами загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, треті особи, які не заявляють самостійних вимог вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , -
Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що є власником частини житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована відповідачка, але не проживає у ньому з 08 жовтня 2013 року. Факт реєстрації місця проживання відповідачки у згаданому житловому приміщенні створює перешкоди позивачці в укладенні договорів про постачання комунальних послуг та збільшує її витрати на утримання житлового приміщення.
У зв`язку з наведеним, позивачка просить суд позбавити відповідачку права користування житловим будинком АДРЕСА_1 в частині, що їй належить.
У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Позивачка подала заяву про проведення засідання за її відсутності (а.с. 52), свої вимоги підтримала під час судового засідання 02 березня 2021 року.
Третя особа ОСОБА_4 подав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності. Останній також повідомив, що є власником частини будинку, в якому зареєстрована відповідачка, однак він ніколи її не бачив (а.с. 53). Аналогічні пояснення останній надав під час судового засідання 02 березня 2021 року.
Інші учасники справи причини своєї неявки не повідомили, відзив або пояснення на позов не надавали, хоча про розгляд справи сповіщалися належним чином (а.с. 54-58).
З огляду на те, що у справі є достатньо матеріалів стосовно прав та взаємовідносин сторін, суд вважає за можливе розглянути дану справу в заочному порядку на підставі наявних доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивачка є власником 22/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 9-10, 46).
Будь-які речові права відповідачки на житловий будинок АДРЕСА_1 , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровані (а.с. 46-47).
За інформацією Виконавчого комітету Станишівської сільської ради ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично там не проживає (а.с. 17, 30).
Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачене право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що тривале непроживання відповідачки, яка не пов`язана спільним побутом з позивачкою, у належному останній житловому приміщенні, має істотне значення, оскільки здійснює перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпоряджання майном, у зв`язку з чим, дослідивши питання дотримання балансу між захистом права власності позивачки та захистом права відповідача як колишнього члена її сім`ї на користування будинком, вважає за потрібне, визнати останню такою, що втратила право користування належним позивачу житловим будинком АДРЕСА_1 , в частині, що належить позивачу.
Також суд, з огляду на положення ст. 141 ЦПК України, вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь держави 840,80 грн судового збору.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 141 ЦПК, ст. 391, ч. 2 ст. 406 ЦК України, суд -
Задовольнити позовну заяву.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування 22/100 частинами житлового будинку АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн судового збору.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлений 08 квітня 2021 року.
Суддя О. М. Дубовік