Справа № 415/4513/21
Провадження № 22-ц/810/686/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач Управління поліції охорони в Луганській області, відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Луганській області в особі свого представника Григоренко Оксани Валеріївни

на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 25 червня 2021 року, постановлену Лисичанським міським судом Луганської області у складі: судді Луньової Д.Ю. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Управління поліції охорони в Луганській області до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року позивач Управління поліції охорони в Луганській області звернулось до суду з вказаним позовом, який мотивувало тим, що Управління поліції охорони в Луганській області наказом №28 о/с від 14.06.2019 року призначило з 14.06.2019 ОСОБА_1 на посаду поліцейського взводу охорон об`єктів та публічної безпеки Лисичанського міського відділу Управління поліції охорони в Луганській області.

Відповідно до вимог наказу МВС України від 16.02.2016 №105 «Про затвердження Положення про організацію первинної професійної підготовки поліцейських, які вперше прийнято на службу в поліцію» рядовий поліції ОСОБА_1 був направлений на навчання та зарахований курсантом Вінницького вищого професійного училища Департаменту поліції охорони.

18 червня 2019 року між Управлінням поліції охорони в Луганській області, ОСОБА_1 та Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту поліції охорони укладений договір на навчання поліцейського за кошти поліції охорони, за умовами якого відповідач не виконав вимоги, визначені пунктом 4.4. Договору про навчання поліцейського за кошти поліції охорони від 18.06.2019 №468 (на момент звільнення з 21.04.2020, він не відпрацював два роки), що спричинило настання наслідків у вигляді необхідності відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

Наказом Управління поліції охорони в Луганській області від 21.04.2020 року за №37 о/с відповідач був звільнений зі служби відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» за власним бажанням з 21.04.2020 року.

Відповідно актів прийому-здачі виконаних робіт/послуг, Управління поліції охорони в Луганській області сплатило за навчання ОСОБА_1 38987,24 грн, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління поліції охорони в Луганській області грошові кошти пов`язані з утриманням особи у вищому навчальному закладі у сумі 38987,24 грн.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 25 червня 2021 року у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Управління поліції охорони в Луганській області до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі, відмовлено.

Відмовляючи у відкритті, суд першої інстанції послався на статті 4, 19 КАС України та дійшов висновку, що спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби. Отже спір виник у зв`язку з проходженням відповідачем публічної служби, тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі Управління поліції охорони в Луганській області в особі свого представника Григоренко О.В. просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, виплати по сплаті судового збору покласти на відповідача, посилаючись на порушення норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована, тим, що спір виникає із правочинів, зокрема договорів з надання послуг, оскільки відповідач належним чином не виконав договірні зобов`язання перед позивачем, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 38987,24 грн, а тому скаржник вважає, що є всі підстави для задоволення вимог позивача, оскільки вони є законними та обґрунтованими та ґрунтуються на захисті цивільних прав та обов`язків позивача.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Законність і обґрунтованість судового рішення базується на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, і що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, перш за все цивільних, господарських та адміністративних між собою. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до положень Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Професійне навчання поліцейських складається з:1) первинної професійної підготовки; 2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання; 3) післядипломної освіти; 4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Спори, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Тобто між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, тому цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвалою від 12 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.002335 Велика Палата Верховного Суду вважала недоцільним розгляд справи з приводу стягнення витрат у зв`язку із проведенням навчання та грошового утримання за час навчання, які склалися між Управлінням поліції охорони в Закарпатській області Національної поліції України та ОСОБА_1 , та повернула справу до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду у відповідній колегії.

Повертаючи вказану справу, ВП Верховного Суду, зокрема, зазначила, що Велика Палата Верховного Суду вже висловила правову позицію з питань юрисдикції спорів, які виникають щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у своїх постановах від 14 березня 2018 року в справі № 461/5577/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15 та дійшла висновку, що спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

У рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновком суду про те, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому висновок суду про відмову у відкритті провадження по справі з підстав п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України є правильним, оскільки у межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Луганській області в особі свого представника Григоренко Оксани Валеріївни залишити без задоволення.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 25 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 19 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді: