Справа № 357/1368/21
Провадження 4-с/357/16/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання Чайка О.В., ,

за участю представника скаржника адвоката Овчаренка Д.К., представника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) - головного державного виконавця Рябокінь М.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Біла Церква Київської області скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа - Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) на бездіяльність державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) та про зняття арешту з майна боржника, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - «Скаржник») звернулась до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі - «Заінтересована особа») про визнання неправомірною бездіяльність начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) Соколовського О.В. щодо незняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , який був накладений 03.03.2012 року на підставі постанови про арешт нерухомого майна боржника № 12487963 від 01.03.2012, яку виніс державний виконавець Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Лещук Р.А. у виконавчому провадженні № 12487963 та зобов`язати начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) Соколовського Олега Валентиновича, а у випадку нездійснення ним повноважень - уповноважену особу Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт, накладений 03.03.2012 року на підставі постанови про арешт нерухомого майна боржника № 12487963 від 01.03.2012, яку виніс державний виконавець Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Лещук Р.А. у виконавчому провадженні № 12487963 на майно боржника ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог Скаржник посилається на наступні обставини.

30.10.2019 року їй стало відомо, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис відносно неї про арешт нерухомого майна за № 12239446, який внесений 03.03.2012 року на підставі постанови про арешт нерухомого майна боржника № 12487963 від 01.03.2012, яку виніс державний виконавець Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Лещук Р.А.

Згідно з інформацією з Єдиного реєстру боржників та даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень Скаржник не є боржником.

У зв`язку з цим, 01.11.2019 року Скаржник звернулась до Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції із заявою щодо вчинення дій про вилучення з Реєстру запису про арешт нерухомого майна.

Відповідно до листа № 92061 від 26.11.2019, підписаного начальником Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Соколовським О.В. на виконанні у відділі ДВС перебував виконавчий документ судовий наказ № 2-н-293 від 23.07.2008, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з Скаржника на користь ЗАТ Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в сумі 13058,04 грн. (ЄДРВП № 12487963).

31.12.2010 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року № 606-XIV).

Однак, на даний час жодних дій щодо вилучення з Реєстру запису про арешт нерухомого майна державними виконавцями Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ), вжито не було.

Разом з тим, виконавче провадження закінчено, а матеріали знищено за строком давності.

12.02.2021 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі (а.с.16).

06.04.2021 року на адресу суду від представника Відповідача головного державного виконавця Рябокінь М.В. надійшов відзив на скаргу, разом із підтвердженням його направлення Скаржнику. У відзиві той зазначив, що вимоги зазначені у скарзі є безпідставними та не містять жодного обґрунтування щодо обов`язку вчинення державним виконавцем заходів щодо скасування арешту на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 (а.с.42-45).

09.04.2021 року на адресу суду від Скаржника на адресу суду надійшли уточнення до скарги, у яких вона зазначила, що відкликає одну з своїх вимог та просить суд зобов`язати начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) Соколовського О.В., а у випадку нездійснення ним повноважень - уповноважену особу Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт, накладений 03.03.2012 року на підставі постанови про арешт нерухомого майна боржника № 12487963 від 01.03.2012, яку виніс державний виконавець Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Лещук Р.А. у виконавчому провадженні № 12487963 на майно боржника ОСОБА_1 , судові витрати залишити за Скаржником (а.с.57-61).

У судовому засіданні представник Скаржника адвокат Овчаренко Д.К. вимоги скарги підтримав, просив її задовольнити.

У судовому засіданні головний державний виконавець Рябокінь М.В. пояснив, що державний виконавець Лещук Р.А. був звільнений ще до 2019 року, а спірне виконавче провадження знищено за закінченням строків зберігання. Тому немає державного виконавця у провадженні якого перебувало би вказане виконавче провадження. Проти задоволення скарги не заперечував, оскільки під час розгляду даної справи йому стало відомо про скасування судом судового наказу №2-н-293 від 23.07.2008 року.

Суд, вислухавши пояснення сторін, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Виконавче провадження №12487963 від 29.04.2009 року було відкрито на підставі судового наказу №2-н-293 від 23.07.2008 року, що був виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 13058,04 грн. Головуючий суддя Бондаренко О.В.

26.08.2008 року суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області прийнято рішення про скасування судового наказу №2-н-293 від 23.07.2008 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 13058,04 грн.

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції від 21.04.1999 року, чинній на момент прийняття рішення) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Інформація, що державний виконавець виносив постанову про арешт майна скаржника, під час відкриття виконавчого провадження, відсутня.

31.12.2010 року державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, тобто виконавче провадження було завершено.

Після цього стягувач - ЗАТ Комерційний банк «ПриватБанк» до Білоцерківського МВДВС із заявою про відновлення виконавчого провадження не звертався.

У відзиві Білоцерківський МВДВС зазначає, що «завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків передбачених цим Законом».

Статтею 51 Закону відновлення виконавчого провадження відбувається, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби. За наявності обставин, передбачених ч.6 ст.79 цього Закону, виконавче провадження підлягає відновленню у триденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідної заяви стягувача.

Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Частина 1 ст.52 Закону України від 21.04.1999 № 606 «Про виконавче провадження» (в редакції на час накладення арешту) визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Вищенаведені правові норми свідчать, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови.

Як встановлено ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент існування виконавчого провадження до 2016 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Частиною 5 статті 28 Закону передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові.

Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону України від 02.06.2016 року №1404 «Про виконавче провадження».

Отже, Білоцерківським міським відділом ДВС під час закінчення виконавчого провадження у встановленому порядку не припинено чинності арешт боржника, накладеного постановою державного виконавця.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Тому аналізуючи зібрані докази в їх сукупності у даній справі та дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до висновку про те, що скарга є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного позивачем способу захисту права.

При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 260-261, 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Зобов`язати начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) Соколовського Олега Валентиновича, а у випадку нездійснення ним повноважень - уповноважену особу Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт, накладений 03.03.2012 року на підставі постанови про арешт нерухомого майна боржника № 12487963 від 01.03.2012, яку виніс державний виконавець Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Лещук Р.А. у виконавчому провадженні № 12487963 на майно боржника ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяВ. П. Цукуров