Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.08.2021 Справа №607/4344/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Хамелко О.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 та його представника - адвоката Магдич Ольги Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради про визнання недійсним наказу про переміщення, поновлення на попередньому місці роботи та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред`явив до суду позов до відповідача Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської міської ради, у якому просить скасувати наказ №95 від 23 лютого 2021 року, яким лікаря-невропатолога організаційно-методичного консультативного відділення поліклініки КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР ОСОБА_1 переміщено з 24 лютого 2021 року працювати на інше місце роботи, зокрема лікарем-невропатологом в інсульт не відділення зазначеного лікувального закладу та поновити на попередньому місці роботи; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що працював на посаді лікаря невропатолога амбулаторного поліклінічного відділу в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР. 09 березня 2021 року його було ознайомлено із наказом генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР. Цим наказом передбачено, що ОСОБА_1 лікаря-невропатолога організаційно-методичного консультативного відділення поліклініки зазначеного лікувального закладу переміщують з 24 лютого 2021 року працювати на повну ставку лікарем-невропатологом інсультного відділення. У наказі зазначено, що його видача обумовлена виробничою необхідністю та на підставі п. 2 ст. 32 КЗпП України. При цьому, такий наказ «про переміщення» виноситься відповідачем вдруге. Попередньо, ним у судовому порядку вже оскаржувався наказ комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради № 86 від 05.06.2020 року аналогічного змісту - «Про переміщення ОСОБА_1 », яким його було «переміщено» із займаної посади на посаду лікаря-невропатолога інсультного відділення цієї ж лікувальної установи. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28.01.2021 року, ухваленим у цивільній справі № 607/14453/20 було скасовано наказ відповідача № 86 від 05.06.2020 року «Про переміщення ОСОБА_1 » та поновлено його на попередньому місці роботи, тобто на посаді лікаря-невропатолога амбулаторного поліклінічного відділу. 23 лютого 2021 року наказом генерального директора комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради №94 скасовано наказ №86 від 05.06.20 «Про переміщення ОСОБА_1 » та поновлено його на посаді лікаря-невропатолога в організаційно-методичний консультативний відділ поліклінічного відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» з 23.06.2020 року. Однак, цього ж числа було прийнято наказ генерального директора комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробота В.В. від 23 лютого 2021 року №95, яким повторно, без його згоди змінено йому трудову функцію та переведено, незважаючи на зазначене судове рішення, на посаду лікаря невропатолога в інсультне відділення. Зазначений наказ мені йому доведено 09 березня 2021 року, після закінчення його листка непрацездатності, оскільки він перебував на лікарняному з 24 лютого по 05 березня 2021 року. Позивач вважає, що даний наказ є незаконним, суперечить вимогам трудового законодавства та підлягає визнанню судом недійсним, оскільки переміщення може здійснюватися тільки за умови, якщо не змінюється жодна з істотних умов трудового договору працівника. Працюючи в амбулаторно-поліклінічному відділенні КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТМР лікарем-невропатологом, позивач здійснював амбулаторно-консультативний прийом хворих з психоневрологічними захворюваннями в кабінеті невролога згідно з графіком, затвердженим адміністрацією з 08:30 год. до 15:30 год. щоденно, крім суботи та неділі. Відповідно до оспорюваного наказу його «перемістили» в межах однієї установи в інсультне відділення, що має зовсім інший режим роботи та оплати праці. Нове місце роботи передбачає стаціонарне лікування неврологічних хворих в цілодобовому режимі у відділенні інтенсивної терапії з шкідливими умовами праці, що включає в себе роботу в нічний час, у вихідні та святкові дні, нічні чергування, роботу за змінним графіком, інше коло посадових обов`язків та інше робоче навантаження. Так, позивач зазначає, що переведення повинно бути обумовлене виробничою необхідністю, інтересами виробництва, реорганізацією, необхідністю самого виробництва, однак в даному випадку, ніяких змін не відбулося. Тому позивач стверджує, що зміни, які відбулись у зв`язку із прийняттям оспорюваного наказу не можуть вважатись переміщенням на інше робоче місце, оскільки змінились істотні умови праці та оплата, відтак фактично це є переведення на іншу роботу. Також зазначає, що відповідач здійснив його переведення не тільки без його згоди з 23 лютого 2021 року, а не врахував, що у цей час він перебував у відпустці без збереження заробітної плати до 28 лютого 2021 року, а також з 24 лютого 2021 року по 5 березня 2021 року на лікарняному, що підтверджено листком непрацездатності. Разом із цим, позивач стверджує, що вказані неправомірні дії відповідача викликали у нього відчуття свавілля з боку відповідача і власної безправності та незахищеності. Протягом багатьох місяців він витрачав свій час та зусилля для того щоб в правовому полі, шляхом судового вирішення спору, довести неправомірність дій адміністрації КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради. Однак відповідач знехтував ухваленим судовим рішенням та знову зухвало і цинічно чинить беззаконня у той самий спосіб. Становище працівника за умови таких повторних незаконних дій відповідача сприймається як становище безправного суб`єкта, який зобов`язаний виконувати явно незаконні та свавільні вимоги керівництва. Від часу прийняття спірного наказу, внаслідок незаконних дій відповідача через порушення своїх трудових прав, він переживає психологічне напруження, тривогу, стрес, погіршився стан його здоров`я, у нього з`явилась роздратованість, занепокоєння, порушився сон, він відчуває безвихідь та розчарування. Заподіяну йому моральну шкоду оцінює у розмірі 50000 гривень. Вказує, що при визначенні саме такого розміру моральної шкоди, він виходить із сили, глибини та тривалості його негативних переживань, також враховує кількість часу та зусиль, які йому довелось та ще доведеться витрати на відновлення його порушеного права. За вказаних обставин просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 15 березня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Від представника відповідача адвоката Авдєєнка В.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти викладених у позові обставин. В обґрунтування своїх доводів покликається на те, що позивач невірно розуміє норми матеріального права, що зумовлює безпідставне ототожнення позивачем таких понять, як «істотні умови трудового договору» та «істотні умови праці». Так, згідно з ч. 2 ст. 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. При цьому, у вказаній нормі жодним чином не згадуються положення про істотні умови праці. Відтак, спеціальність, кваліфікація чи посада не визначаються законодавством як і умови праці. Таким чином, правові норми про переміщення працівника і зміна істотних умов праці не поєднані між собою, а покликані врегулювати окремі аспекти трудових правовідносин роботодавця і працівника. Не можуть бути змінені без згоди працівника істотні умови трудового договору, однак можуть бути змінені без згоди працівника істотні умови праці. При цьому, при переміщенні працівника не вирішуються будь-які питання істотних умов праці, а має значення лише дотримання трьох складових: зміна місця роботи в межах підприємства (установи чи організації); зміна місця роботи в межах однієї місцевості, продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, що була обумовлена трудовим договором за попереднім місцем роботи. Зміна же істотних умов праці працівника не поєднана з його переміщенням чи переведенням, а зумовлена змінами в організації виробництва і праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, що була обумовлена трудовим договором за попереднім місцем роботи. За оспореним наказом позивач був переміщений, а не переведений, на інше місце роботи, оскільки мав продовжити роботу за тією ж спеціальністю, кваліфікацією і посадою (лікар невропатолог вищої категорії), що була передбачена трудовим договором на попередньому місці роботи, в межах однієї і тієї ж юридичної особи (відповідача) та в одній й тій самій місцевості (м. Тернопіль). Таким чином, оспорений наказ було прийнято відповідачем у повній відповідності вимогами ч. 2 ст. 32 КЗпП України. Та обставина, що внаслідок переміщення на іншу посаду для позивача на новому місці роботи змінитись істотні умови праці, не може свідчити про незаконність наказу про переміщення позивача і не може бути підставою для скасування такого наказу. Про зміну істотних умов праці на новому місці роботи позивач був повідомлений 23.06.2020 року шляхом ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним договором та посадовою інструкцією, про що свідчить підпис позивача в журналі ознайомлення працівників з локальними нормативними актами відповідача. Так, представник відповідача вказує, що істотні умови трудового договору позивача (спеціальність, кваліфікація та іменування посади) при переміщенні позивача змінені не були, у зв`язку з чим переміщення позивача відбулось у встановленому законодавством порядку. Переміщення позивача було обумовлено виробничою необхідністю - недостатньою кількістю лікарів-невропатологів в інсультному відділенні, а також ліквідацією відділу та, відповідно посади, в якому раніше працював та яку обіймав позивач, що підтверджується штатним розписом, а також наказом №85 від 04.06.2020 року. Крім того, позивач не зазнав будь-яких немайнових втрат внаслідок прийняття відповідачем спірного наказу, оскільки після прийняття наказу позивач відпрацював на новому місці роботи лише кілька чергувань, що підтверджується табелем обліку робочого часу, графіком роботи медичного персоналу інсультного відділення, а також наказом №36-к від 16.03.2021 року, у відповідності до якого позивач перебував у відпустці з 16 березня 2021 року по 30 квітня 2021 року. За вказаних обставин представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, у якій зазначає, що представником відповідача не вірно тлумачаться норми права, які регулюють правовідносини при переведенні та переміщенні працівника, їх суттєві відмінності, ним не звернуто увагу на особливі відмінності між вказаними поняттями та ознаками, які їм притаманні. Так, в силу вимог частини 1, 3 статті 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених законодавством. У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці: систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Таким чином, законодавцем визначено при яких умовах допускається переведення працівника на іншу роботу, його гарантії при цьому, а також продовженні такої роботи працівника у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Також, у пункті 31 постанови Пленуму ВС України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляд) судами трудових спорів», Верховний Суд України роз`яснив, що відповідно до статті 32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. Так, позивач вважає, що при видачі роботодавцем вдруге спірного наказу ним було грубо порушено вимоги ст. 32 КЗпП України, не було дотримано його гарантій, як працівника, що передбачені зазначеною нормою Закону, оскільки здійснивши його чергове переміщенні на роботу в інсультне відділення зазначеного комунального закладу, фактично було здійснено переведення на іншу роботу, без його згоди, не попередивши його заздалегідь, як того вимагає закон, тобто не пізніше ніж за два місяці. При цьому, позивач стверджує, що при виконанні ним роботи на посаді лікаря інсультного відділення Комунального неприбуткового підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» змінюється його трудова функція, а саме: посада та посадові обов`язки, режим роботи (цілодобові нічні чергування), умови праці, робоче місце, пільги, оплата праці, про що свідчить надбавка у розмірі 15 відсотків до його посадового окладу за шкідливі та важкі умови праці. Законодавцем у ст. 32 КЗпП України не надано визначення поняття переведення, проте, деякі істотні його умови зазначені у ч.2 ст.32 КЗпП України, в якій регламентуються умови переміщення: не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Тобто, ключовою умовою переміщення є доручення роботи у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, а ця умова отримала назву у трудовому праві «трудова функція». Так, як вбачається із записів у трудовій книжці, 01.06.2001 року згідно наказу відповідача №92 від 07.07.1997 року його було переведено із посади лікаря невропатолога 4 неврологічного відділення, на якій він працював з 20.03.1989 року, на посаду лікаря невропатолога амбулаторно поліклінічного відділу. В подальшому, згідно наказу відповідача №30 від 01.06.2001 року його було переведено лікарем невропатологом організаційно-методичного консультативного відділення амбулаторно-поліклінічного відділення. Таким чином, посада та його функціональні обов`язки (трудова функція), які були обумовлені його трудовим договором після переведення його із посади лікаря невропатолога 4 відділення на посаду лікаря невропатолога організаційно-методичного консультативного відділення амбулаторно-поліклінічного відділення є відмінними. Таким чином, твердження представника відповідача про те, що він мав право здійснювати його ( ОСОБА_1 ) переміщення в порядку ч.2 ст.32 КЗпП України із займаної ним посади лікаря невропатолога організаційно-методичного консультативного відділення амбулаторно-поліклінічного відділення на посаду лікаря невропатолога інсультного відділення без його згоди, оскільки при цьому не змінюються його посада, обумовлена трудовим договором не відповідають дійсності, а тому є такими, що не заслуговує на увагу. Представник відповідача твердить, що за спірним наказом він мав продовжувати роботу за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою (лікар невропатолог вищої категорії), проте не звертає увагу на те, що посада та його функціональні обов`язки на яку його перемістили спірним наказом є суттєво різними, а тому потребують його згоди та є переведенням в розумінні положень ст. 32 КЗпП України. Також позивач стверджує, що представник відповідача вводить суд в оману про те, що його начебто було попереджено про зміну істотних умов праці на новому місці роботи 23.06.2020 року шляхом ознайомлення із правилами внутрішнього трудового розпорядку та посадовою інструкцією та колективним договором, про що свідчить підпис в журналі ознайомлення працівників з локальними нормативними актами відповідача, однак, 23 червня 2020 року його лише було ознайомлено із позмінним графіком роботи в інсультному відділенні, підписаний начальником відділу кадрів Потіхою Н.Б. від 23.06.2020 року. Проте, відповідачем не було попереджено його про зміну істотних умов праці, а саме: робота у шкідливих та важких умовах, зміною умов оплати праці, зміною посадових обов`язків, наявність пільг, виконанням іншої роботи, не обумовленої трудовим договором, як цього вимагає закон. Крім цього, представник відповідача у відзиві зазначає, що переміщення в інше відділення було обумовлено виробничою необхідністю недостатньою кількістю лікарів невропатологів в інсультному відділенні, а також ліквідацією відділу у якому він працював та відповідно його посади, що підтверджується наказом №85 від 04 червня 2020 року. Однак, позивач стверджує, що його не було належним чином ознайомлено, як цього вимагає закон, із наказом Генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради від 04 червня 2020 року №85 «Про оптимізацію роботи консультативно-методичної служби», який торкався ліквідації організаційно-методичного консультативного відділення у якому він працював та який зачіпає його трудові права. За вказаних обставин просив позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Магдич О.О. позов підтримали з викладених у позовній заяві обставин та просили задовольнити у повному обсязі.

Від представника відповідача - адвоката Авдєєнка В.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із його перебуванням у м. Волноваха Донецької області на розгляді кримінального провадження.

З огляду на те, що жодних підтверджуючих документів про відрядження до заяви не долучено, беручи до уваги, що відповідач є юридичною особою, може брати участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника, враховуючи, що відповідач реалізував своє право на подання відзиву на позовну заяву та доказів на обгрунтування викладених у ньому заперечень, судом заслухано пояснення представника відповідача в судовому засіданні, у його присутності досліджено докази у справі, враховуючи вимоги ст. 275 ЦПК України, яка встановлює стислі строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе завершити розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Попередньо, у судових засіданнях представник відповідача Авдєєнко В.В. заперечував щодо задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні, з підстав, викладених у відзиві на позов.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Як убачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , 20 березня 1989 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу у Тернопільську обласну клінічну психоневрологічну лікарню на посаду лікаря-невропатолога 4 неврологічного відділення, згідно наказу №24 від 20 березня 1989 року.

Відповідно до наказу генерального директора КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТМР №85 від 04 червня 2020 року «Про оптимізацію роботи консультативно-методичної служби» проведено реорганізацію консультативно-методичної служби шляхом ліквідації організаційно-методичного консультативного відділення і утворення організаційно-методичного відділення. Консультативний прийом наказано забезпечити профільними спеціалістами за рахунок наявного кадрового потенціалу (а.с.105).

Доказів про ознайомлення ОСОБА_1 із зазначеним наказом суду не надано.

Згідно з записом №15 від 23 червня 2020 року ОСОБА_1 переведено лікарем-невропатологом інсультного відділення на підставі наказу №86 від 05 червня 2020 року.

Як убачається із наказу генерального директора КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТОР №86 від 05 червня 2020 року у зв`язку з виробничою необхідністю ОСОБА_1 лікаря-невропатолога організаційно-методичного консультативного відділення поліклініки переміщено з 23 червня 2020 року працювати на повну ставку лікарем-невропатологом інсультного відділення, з оплатою праці згідно штатного розпису в межах спеціальності і кваліфікації, обумовлених трудовим договором, без зміни істотних умов праці та оплати праці.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2021, ухваленим у цивільній справі №607/14453/20 задоволено позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської міської ради про скасування наказу про переміщення та поновлення на попередньому місці роботи та ухвалено: Скасувати наказ «Про переміщення ОСОБА_1 » № 86 від 05.06.2020р. та поновити ОСОБА_1 на попередньому місці роботи.

На виконання зазначеного рішення суду, 03 лютого 2021 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/14453/20.

Наказом генерального директора КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТОР №94 від 23 лютого 2021 року скасовано наказ по комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради №86 від 05 червня 2020 року «Про переміщення ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаду лікаря-невропатолога в організаційно-методичний консультативний відділ поліклінічного відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» з 23 червня 2020 року.

Так, у трудову книжку позивача внесено запис за №17 від 23 лютого 2021 року, згідно якого запиис №15 є недійсним та поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-невропатолога організаційно-методичного консультативного відділу поліклініки.

Відповідно із записом №18 від 24 лютого 2021 року ОСОБА_1 переведено лікарем-невропатологом інсультного відділення на підставі наказу №95 від 23 лютого 2021 року.

Так, як убачається із наказу генерального директора КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТОР Шкробота В.В. №95 від 23 лютого 2021 року у зв`язку з виробничою необхідністю переміщено ОСОБА_1 з 24 лютого 2021 року з посади лікаря-невропатолога в організаційно-методичному консультативному відділі поліклінічного відділення на інше місце роботи на посаду лікаря-невропатолога в інсультне відділення.

Із вказаним наказом позивача ОСОБА_1 ознайомлено 09 червня 2021 року, що стверджується його підписом про ознайомлення, проставленим на наказі.

Згідно з розділом ІІІ Положення про амбулаторно-поліклінічне відділення ТОККПНЛ по обслуговуванню населення м. Тернополя, завданням підрозділу є виявлення хворих на психічні розлади шляхом проведення психіатричних оглядів, амбулаторне психіатричне обстеження, встановлення діагнозу та забезпечення підтримуючим лікуванням, здійснення консультативного або динамічного нагляду за хворими, вивчення та аналіз захворюваності населення, інші завдання, пов`язані з наданням консультативної, психотерапевтичної, діагностичної допомоги.

Відповідно до Положення про організаційно-методичний відділ його завданням є здійснення аналітико-статистичної та організаційно-методичної роботи для забезпечення центрального органу виконавчої влади у сфері охорони здоров`я та психіатричних закладів області (міста) комплексною інформацією проблем психічного здоров`я та організації надання психіатричної допомоги населенню; надання консультативної юридично-правової допомоги особам з психіатричними розладами; забезпечення надання консультативно-діагностичної допомоги; здійснення заходів щодо організації госпіталізації хворих та організаційно-методичних заходів із надання поліклінічної допомоги населенню.

Посадовою інструкцією лікаря невролога кабінету обласного неврологічного прийому організаційно-методичного консультативного відділення Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні (далі - ОМКВ ТОККПНЛ) визначено, що завданням та обов`язками лікаря невролога кабінету обласного неврологічного прийому ОМКВ ТОККПНЛ є: проведення консультативного прийому; надання консультативної неврологічної допомоги хворим на захворювання нервової системи в поліклініці; проведення організації і забезпечення надання кваліфікованої амбулаторно-поліклінічної допомоги хворим, що направляються з медичних закладів міста та області, а також звертаються самостійно; забезпечення повноцінного та якісного рівня обстеження хворих неврологічного профілю із залученням спеціалістів консультативного відділення та відділення функціональної діагностики; забезпечення прийому, обстеження, встановлення клінічного діагнозу, видача консультативного висновку про стан здоров`я хворих; забезпечення обстеження та комісійного огляду юнаків призивного віку; вирішення місця подальшого лікування (госпіталізації) хворих, оглянутих на прийомі (стаціонарне, амбулаторне, у інших спеціалістів), необхідність додаткових консультацій і обстежень; консультація (при потребі) хворих, направлених іншими спеціалістами, та з інших лікувально-профілактичних закладів, з видачею консультативного висновку; здійснення аналітичної роботи; здійснення керівництва і контролю за роботою підлеглого медперсоналу; участь у щотижневому огляді хворих у неврологічних стаціонарах; проведення щопіврічного звіту, участь у виїздах до профілактичних закладів області; аналіз випадків непрофільної госпіталізації.

Згідно з п. 2.1. посадової інструкції лікаря-невропатолога інсультного відділення ОСОБА_1 від 22 червня 2020 року лікар-невропатолог інсультного відділення застосовує сучасні методи профілактики, діагностики, диференційної діагностики, лікування, реабілітації неврологічних хворих, надає їм швидку та невідкладну допомогу.

Як убачається із Положення про обласний діагностично-лікувальний центр для хворих із гострими розладами мозкового кровообігу, затвердженого головним лікарем ТОККПНЛ Шкробот В.В. від 01 січня 2003 року, Інсультне відділення входить до структури обласного діагностично-лікувального центру для хворих з гострими розладами мозкового кровообігу.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Положення про обласний діагностично-лікувальний центр для хворих з гострими розладами мозкового кровообігу завданням центру є організація та надання висококваліфікованої спеціалізованої діагностичної та лікувальної допомоги хворим із гострими розладами мозкового кровообігу із застосуванням сучасних методик лабораторного обстеження, інтенсивної консервативної терапії та ендоваскулярної нейрохірургії.

Згідно Наказу№36-к генерального директора КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТОР Шкробота В.В. від 16 березня 2021 року, лікарю-невропатологу інсультного відділення Ромазану С.В. надано відпустку на 46 календарних днів з з 16 березня 2021 року по 30 квітня 2021 року, без збереження заробітної плати, у зв`язку із карантином.

При цьому, як убачається із графіку роботи медичного персоналу інсультного відділення за березень 2021 року позивач ОСОБА_1 працював у березні 2021 року в нічні години.

Відповідно до п. 8 розділу 2 Колективного договору КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТМР тривалість роботи (зміни) встановлюється згідно з правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як убачається з Правил внутрішнього трудового розпорядку Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, затвердженої зборами трудового колективу, протокол №2 від 20 травня 2008 року, для лікарів-невропатологів ОМКВ час роботи становить 33 години на тиждень. Час початку роботи для всіх працівників - 08 год. 30 хв., перерва для відпочинку та харчування - 15 хв. (з 13:00 до 13:15) У відповідних випадках тривалість щоденної роботи, в тому числі час початку і час закінчення щоденної роботи, а також перерви визначається графіками змінності. Для забезпечення цілодобового чергування лікарями відділення інтенсивної терапії кризових станів та інсультного відділення передбачено чергування до 17 годин за умови, що тривалість робочого часу протягом місяця не перевищує норму робочих годин.

Згідно довідки КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР від 02 лютого 2021 року №13, ОСОБА_1 працює в комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради на посаді лікаря-невропатолога інсультного відділення, графік роботи - позмінний.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Відповідно до ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з ч. 1 ст. 32 КЗпП переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Згідно з п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992р. № 9 відповідно до ст. 32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 01.11.2017р. у справі № 6-1471цс17, норма ст. 32 КЗпП трактує поняття «переміщення» у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Вона передбачає у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, зміну: робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи); структурного підрозділу у тій самій місцевості; роботи на іншому механізмі або агрегаті. Переміщення може здійснюватися тільки за умови, що не змінюється жодна з істотних умов трудового договору працівника. Таким чином, якщо переведення на іншу роботу пов`язане зі зміною трудових функцій працівника, місця роботи (місцевості), то переміщення в інший структурний підрозділ передбачає збереження обумовленого трудовим договором місця роботи і трудових функцій.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2019 року у справі № 545/2622/16-ц, предметом позову в якій було оскарження наказу про переміщення лікаря терапевта обласної медико-соціальної експертизи № 1 на посаду лікаря терапевта спеціалізованої психіатричної медико-соціальної експертизи, вказав, що власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: в межах цих умов переміщення можливе, поза ним - протизаконне. Таким чином, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Звільнений без законних підстав або з порушенням установленого порядку працівник не поновлюється на попередній роботі лише у випадку, коли поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації.

Так, судом установлено, що 04 червня 2020 року у КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТМР проведено реорганізацію консультативно-методичної служби шляхом ліквідації організаційно-методичного консультативного відділення, у якому позивач працював лікарем невропатологом, і утворення організаційно-методичного відділення, консультативний прийом у якому передбачено за рахунок профільних спеціалістів із наявного кадрового потенціалу.

Оспорюваним наказом від 23 лютого 2021 року позивача ОСОБА_1 , який працював лікарем-невропатологом організаційно-методичного консультативного відділення поліклініки, переміщено з 24 лютого 2021 року працювати на посаду лікаря-невропатолога в інсультне відділення.

У наказі зазначено, що переміщення здійснюється, у зв`язку із виробничою необхідністю, керуючись ч. 2 ст. 32 КЗпП України.

Хоча у частині 2 ст. 32 КЗпП чітко не вказано про заборону переміщення працівника у випадку зміни істотних умов праці, однак у ній зазначено, що при переміщенні робота у межах спеціальності, кваліфікації чи посади має бути обумовлена трудовим договором. Крім того, Верховний Суд України у постанові Пленуму «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992р. № 9 роз`яснив, що переміщенням є продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Аналогічний правовий висновок з питань застосування ч. 2 ст. 32 КЗпП викладено в постанові Верховного Суду України від 01.11.2017р. у справі № 6-1471цс17 та постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 545/2622/16-ц.

Заборона власнику або уповноваженому ним органу в односторонньому порядку змінювати укладений з працівником трудовий договір є одним із способів забезпечення права громадян на вільний вибір діяльності, що унеможливлює примусову працю, заборонену статтею 43 Конституції України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2021 року встановлено, що після переміщення позивача на посаду лікаря-невропатолога інсультного відділення позивач почав працювати у шкідливих умовах праці, що свідчить про те, що ОСОБА_1 підвищено посадовий оклад у розмірі 15%, у зв`язку зі шкідливими і важкими умовами праці.

Окрім роботи у шкідливих і важких умовах праці змінились і трудові функції позивача на посаді лікаря-невропатолога інсультного відділення.

Так, виходячи з посадової інструкції невролога кабінету ОМКВ ТОККПНЛ, Положення про огранізаційно-методичний відділ, Положення про амбулаторно-поліклінічне відділення ТОККПНЛ, посадової інструкції лікаря-невропатолога інсультного відділення, Положення про інсультне відділення та Положення про обласний діагностично-лікувальний центр для хворих з гострими розладами мозкового кровообігу, характер роботи в інсультному відділенні суттєво відрізняється від характеру роботи в організаційно-методичному консультативному відділенні, в якому позивач працював до переміщення, зокрема змінились його функціональні обов`язки: з консультативного прийому, надання консультативної неврологічної допомоги, організації і забезпечення надання амбулаторно-поліклінічної допомоги, здійснення аналітичної роботи - на швидку та невідкладну допомогу, лікування, діагностику та реабілітацію неврологічних хворих в умовах стаціонару. Крім того, робота в інсультному відділенні обумовлюється змінним графіком, тривалістю, нічними чергуваннями. Наведене свідчить, що робота позивача лікарем невропатологом у організаційно-методичному консультативному відділенні та у інсультному відділенні істотно відрізняється між собою за функціональними обов`язками, тобто після переміщення позивач повинен виконувати інші трудові функції та працювати у шкідливих умовах праці. На момент видачі оспорюваного наказу було очевидним, що збереження позивачу попереднього графіку та інших істотних умов праці буде неможливим.

Зокрема факт зміни істотних умов праці підтверджується і самим відповідачем у його твердженні про те, що позивача попереджали 23 червня 2020 року про зміну.

З цих підстав суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача про те, що позивача було переміщено на посаду лікаря-невропатолога інсультного відділення без зміни істотних умов праці, оскільки позивач продовжив роботу за тією ж спеціальністю, кваліфікацією і посадою, що була передбачена трудовим договором на попередньому місці роботи, в межах однієї і тієї ж юридичної особи та в одній і тій самій місцевості, оскільки вказана норма передбачає не лише те, що переміщення має відбуватись у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, а й те, що робота у межах цієї спеціальності, кваліфікації чи посади має бути обумовлена трудовим договором.

Наведене передбачає збереження для працівника істотних умов праці при переміщенні. Однак істотні умови праці позивача з моменту його переміщення змінились.

Так, моменту переміщення, а саме з 24 лютого 2021 року змінилась щонайменше одна істотна умова праці - робота у шкідливих і важких умовах. Крім того, змінились і трудові функції позивача.

Фактично у вказаному випадку відбулось переведення позивача на іншу роботу без його згоди, яке названо переміщенням, незважаючи на те, що істотні умови праці позивача змінились.

За вказаних обставин суд приходить до переконання про порушення трудових прав позивача ОСОБА_1 , а оспорюваний наказ №95 від 23 лютого 2021 року - таким, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 32 КЗпП.

Порушені права позивача підлягають поновленню шляхом скасування наказу №95 від 23 лютого 2021 року та поновлення позивача на попередньому місці роботи.

Щодо вимоги позивача про стягнення із відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 2371 КЗпП України.

Так, згідно ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Згідно пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП ( 322-08 ) (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відтак, незаконне переведення позивача на посаду лікаря-невропатолога інсультного відділення завдало позивачу моральної шкоди, що полягає у пережитих ним моральних стражданнях та втратою нормальних життєвих зв`язків.

При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості та приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 30000 гривень моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині поновлення позивача на попередньому місці роботи підлягає до негайного виконання.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради про визнання недійсним наказу про переміщення, поновлення на попередньому місці роботи та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Скасувати наказ генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради В.В. Шкробота №95 від 23 лютого 2021 року, яким переміщено ОСОБА_1 з 24 лютого 2021 року з посади лікаря-невропатолога в організаційно-методичному консультативному відділі поліклінічного відділення на інше місце роботи на посаду лікаря-невропатолога в інсультне відділення та поновити ОСОБА_1 на попередньому місці роботи.

Стягнути із Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради на користь ОСОБА_1 35000 (тридцять п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради в дохід держави 1816 гривень судового збору.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на попередньому місці роботи допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 16 серпня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської міської ради, адреса місцезнаходження - вул. Тролейбусна, 14, м. Тернопіль, .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка