Справа № 148/2003/20
Провадження №2/148/32/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 серпня 2021 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Немирівської Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини, за участі: представника позивача - ОСОБА_3 ; відповідача - ОСОБА_2 , представника відповідача - ОСОБА_4 , свідка - ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов, з урахуванням змінених позовних вимог (а.с. 40-42), мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті залишилось спадкове майно - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,0993 га. кадастровий номер :01:006:002.

Позивачу необхідно було прийняти спадщину після смерті матері, однак вона цього не зробила, оскільки фактично хворіла та весь час перебувала за кордоном у республіці Німеччині, де постійно проживає.

У Німеччині з березня 2020 року були встановлені жорсткі карантинні обмеження, під час дії яких жодні установи та організації не працювали.

У серпні 2020 року позивач дізналась, що її сестра ОСОБА_2 обманним шляхом оформила на себе все спадковке майно, яке, як зазначено у постанові приватного нотаріуса Ковганич А.В., складається з 42/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , житлового будинку, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та земельної ділянки площею 0,0993 га. кадастровий номер :01:006:002, вказавши при цьому неправдиву інформацію про те, що її сестра ОСОБА_1 не претендує на вказане майно.

Враховуючи те, що позивач з моменту відкриття спадщини до квітня 2020 року постійно хворіла, проживала у Німеччині, а після встановлення карантину на території країни де проживає, не мала можливості приїхати до України та звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, вона має всі підстави просити суд поновити пропущений нею строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Також, 26.10.2020 представник позивача ОСОБА_7 звернувся до приватного нотаріуса Ковганич А.В. із заявою в інтересах позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину та отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де було роз`яснено, що потрібно звернутись до суду з заявою про поновлення строку для прийняття спадщини.

Представник позивача вважає причини пропуску позивачем зазначеного строку поважними та просить визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері ОСОБА_6 .

Приватний нотаріус Ковганич А.В. подала до суду заперечення проти позову (а.с. 59). У запереченнях зазначила, що 01.11.2019 ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 , на підставі якої нею відкрито спадкову справу; 29.04.2020 ОСОБА_2 подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та 29.04.2020 їй було видано дане свідоцтво. Заяв про прийняття спадщини від інших спадкоємців у встановлений законом строк не надходило. Приватний нотаріус вважає, що позивачу не може бути поновлено строк для прийняття спадщини, оскільки 29.04.2020 вже видано свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, суд не приймає до уваги дані заперечення, через відсутність доказів їх надсилання іншим учасникам справи відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України, а також враховуючи те, що відповідно до позовної заяви представника позивача в останній редакції (а.с. 40-42) приватний нотаріус Тульчинського районного нотаріального округу Ковганич А.В. в якості третьої особи не зазначена.

Відповідно до надісланого на адресу суду відзиву на позовну заяву (а.с. 125-126), відповідач позов не визнає, у відзиві зазначає, що позовна заява подана з порушенням ст. 175-177 ЦПК України, оскільки у ній не зазначено, що позивач не є громадянином України, не вказано її паспортних даних чи РНОКПП, суду не надано підтвердження, що позивачем не подано позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, представником позивача не виконані вимоги про направлення копій доказів, що додаються до позовної заяви іншим учасникам справи. Також відповідачу не надано доказів повноважень адвоката Пріщенка С.С., не надано копії довіреності посвідченої нотаріусом.

Щодо позовних вимог позивача, представник відповідача зазначає, що пропуск строку подання заяви про прийняття спадщини з причини великої відстані між місцем постійного проживання спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна не є поважною. Доказів того, що проживання за межами України у вказаний період було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для прийняття спадщини не надано. Ні Україною, ні ФРН з 24.09.2019 по 24.03.2020 не вводились обмеження щодо міждержавних поїздок громадян цих країн. Доказів того, що позивач в період з 24.09.2019 по 24.03.2020 не могла відправити поштою на адресу нотаріуса заяву про прийняття спадщини теж не надано. Також, позивач могла в період карантинних обмежень скористатись послугами представника.

Не може бути визнана поважною причина пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини хвороба позивача, адже із наданих суду письмових доказів видно, що вона була непрацездатною з 21.11.2019 по 20.12.2019 (29 днів) та з 06.02.2020 по 14.02.2020 (9 днів). Решту часу з шестиміячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, позивач була працездатною і мала можливість подати заяву про прийняття спадщини, зокрема шляхом її надсилання поштою.

Окрім того, відповідно до п. 3.11.3 Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних предстпавництвах та консульських установах України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України 27.12.2004 № 142/5/310 спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. За п. 3.11.6 цього Порядку, письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто консулу.

Однак, доказів того, що позивач з поважних причин не могла подати заяву про прийняття спадщини консулу України у ФРН особисто чи відправити поштою позивачем також не надано.

Представником позивача надано суду відповідь на відзив (а.с. 175-177), у якому зазначено, що необхідність у поданні даного позову зумовлена тим, що в серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 дізналась, що її сестра ОСОБА_2 обманним шляхом оформила все спадкове майно, що залишилось після смерті матері на своє ім`я, вказавши у заяві від 29.04.2020, поданій приватному нотаріусу, що вона ( ОСОБА_1 ) не претендує на спадщину. Однак, таке твердження відповідача спростовується тим, що позивач ОСОБА_1 видала 24.01.2020 довіреність на ім`я відповідача ОСОБА_2 , якою уповноважила останню подавати від її імені заяви та документи для прийняття спадщини після смерті матері. Однак, ОСОБА_2 приховала наявність довіреності від нотаріуса та оформила спадкове майно на своє ім`я. В послідуючому, ОСОБА_2 на підтвердження того, що спадкова справа заведена та умови довіреності виконані, надіслала позивачу фото витягу про реєстрацію справи у спадковому реєстрі, запевнивши, що так зараз оформляється спадщина.

Позивач протягом останнього часу важко хворіє, в період з червня 2017 року по грудень 2018 року знаходилась на лікуванні в зв`язку з рецидивами запаморочення і соматичним функціональним розладом. За цей період вона була непрацездатною протягом тривалого часу. З урахуванням карантинних заходів, введених на території Німеччини та стану здоров`я, позивач і оформила на ім`я відповідача довіренність на право прийняття спадщини. В серпні 2020 року позивач телефонувала приватному нотаріусу Ковганич А.В. з наміром отримати більш повну інформацію щодо документів, які їй потрібно зібрати для оформлення спадщини, на що нотаріус була дуже здивана та повідомила, що її сестра ОСОБА_2 подала заяву, вказавши, що вона ( ОСОБА_1 ) не претендує на спадщину та видачу свідоцтва. Про наміри позивача щодо прийняття спадщини свідчить також те, що вона регулярно надсилала кошти на утримання майна, а також кошти для оформлення спадщини.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення, аналогічні обставинам, викладеним у позовній заяві, а саме, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_6 . Після її смерті залишилось спадкове майно, спадкоємцями якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Позивач ОСОБА_1 проживає на території Німеччини, але є громадянином України. Вона домовилась зі своєю сестрою ОСОБА_2 про оформення останньою на її ім`я спадщини після смерті матері. З цією метою видана довіреність на її ім`я. Потім були видані свідоцтва про право на спадщину, але ці свідоцтва були видані лише на ім`я ОСОБА_2 . Тобто, ОСОБА_1 довіряла своїй сестрі щодо оформлення спадщини. Також вона відправляла кошти на оформлення спадщини. Вона не могла самостійно приїхати до України, оскільки важко хворіла, в тому числі, і в період, коли було потрібно подати заяву про прийняття спадщини. Крім того, в той час була світова пандемія короновірусу і вона не могла приїхати до України, оскільки остерігалась того, що в Україні їй, як важко хворій, не зможуть надати таку медичну допомогу, яку можуть надати в Німеччині. В консульську установу вона з`явитись не могла, так як всі установи не працювали. Позивач не знала, що відповідач її обманює. Документи у справі свідчать про те, що позивач бажає оформити спадщину. Тривала хвороба позивача та віддаленість її місця проживання від місця відкриття спадщини є поважними причинами пропуску зазначеного строку.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява від неї про розгляд справи у її відсутність, позов не визнає (а.с. 174).

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав за обставин, викладених у відзиві на позовну заяву. Суду також пояснив, що посилання представника позивача на ч. 3 ст. 1272 ЦК України є безпідставними, оскільки причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, вказані ним, не є поважними. Позивач мала особисто подати заяву про прийняття спадщини. Закон не передбачає представництва при прийнятті спадщини. Позивач, перебуваючи за межами України, мала можливість звернутись до консула з відповідною заявою. Те, що вона не могля цього зробити не відповідає дійсності, оскільки довіреність на ім`я ОСОБА_2 вона могла видати, і пандемія цьому перешкодою не була, а тому могла і звернутися до консула. Доказів того, що позивач надсилала кошти саме на оформлення спадщини немає. Пандемія почалась лише з березня 2020 року. У Бундестазі - парламенті Німеччини, лише 25.03.2020 констатовано епідеміологічну ситуацію національного масштабу, а шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини закінчився 24.03.2020. Хвороба позивача не тривала протягом шести місяців, а тому вона мала можливість звернутись з відповідною заявою, в тому числі і поштою. Не вважає, що відповідач якимось чином обманула позивача, оскільки остання, якщо бажала оформити спадщину, то мала подати для цього заяву про прийняття спадщини.

Свідок приватний нотаріус Тульчинського районного нотаріального округу Ковганич А.В. в судовому засіданні надала пояснення, що вона видавала на ім`я відповідача ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину. Відповідач ОСОБА_2 в заяві про видачу свідоцтва зазначила, що крім неї, іншим спадкоємцем є ОСОБА_1 , однак остання заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк не подала та не претендує на спадщину та видачу свідоцтва. В серпні 2020 року до неї телефонувала ОСОБА_1 , але на той момент свідоцтво вже було видане. Відповідач ОСОБА_2 показувала їй доручення, видане ОСОБА_1 , але вона (нотаріус) повідомила відповідача, про те, що заява про прийняття спадщини має бути подана особисто ОСОБА_1 . Свідоцтво про право на спадщину було видано 29.04.2020, тобто після спливу шестимісячного строку. Телефонний дзвінок від ОСОБА_1 також був після спливу шестимісячного строку. Від ОСОБА_1 заяви про видачу свідоцтва не надходило, також не надходило такої заяви від її представника. Взагалі, жодних заяв від ОСОБА_1 до приватного нотаріуса не надходило.

Суд, заслухавши представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 26.09.2019 Тульчинським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області (а.с. 7), ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 .

Відповідно до копії постанови приватного нотаріуса Тульчинського районного нотаріального округу Ковганич А.В. від 26.10.2020 (а.с. 8), представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль марки "Мерседес-Бенц", державний номерний знак НОМЕР_2 , в зв`язку з тим, що вона не подавала заяву про прийняття спадщини після смерті матері.

У даній постанові приваним нотаріусом встановлено, що 01.11.2019 дочка спадкодавця ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини та приватним нотаріусом Ковганич А.В., на підставі поданої заяви, відкрито спадкову справу. Протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, крім ОСОБА_2 , інші спадкоємці, в тому числі ОСОБА_1 , з заявами про прийняття спадщини не звертались.

В подальшому, 29.04.2020 ОСОБА_2 подала заяву про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на: 42/100 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку площею 0,0993 га. кадастровий номер :01:006:002, вказавши в заяві, що її сестра ОСОБА_1 не подавала заяву про прийняття спадщини після смерті матері та на спадщину не претендує.

Потім, 29.04.2020 ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Відповідно до офіційного перекладу з німецької мови лікарняного листа, виданого 28.11.2019 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дана особа з 21.11.2019 була непрацездатною до 20.12.2019 (а.с. 12).

Також відповідно до офіційного перекладу з німецької мови лікарняного листа, виданого 06.02.2020 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дана особа з 05.02.2020 була непрацездатною до 14.02.2020 (а.с. 14).

В матеріалах справи присутні також інші офіційно перекладені з німецької мови документи, надані представником позивача: апостиль (а.с. 19), засвідчення підпису (а.с. 18).

Також представником позивача надано роздруківку огляду про поширення пандемії COVID-19 в Федеративній Республіці Немеччина. Однак, даний витяг не містить дату станом на яку сформовано огляд поширення хвороби та не містить відомостей з якого джерела сформований, а тому судом до уваги як доказ не береться.

Відповідно до наданої приватним нотаріусом Ковганич А.В. копії спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (а.с. 60-123), з заявою про прийняття спадщини 01.11.2019 звернулась ОСОБА_2 . У даній заяві вона повідомила, що окрім неї, іншим спадкоємцем є ОСОБА_1 .

В зв`язку поданням даної заяви, приватний нотаріус зареєструвала спадкову справу (а.с. 69).

В подальшому, 29.04.2020 ОСОБА_2 подала заяву про видачу їй свідоцтава про право на спадщину після смерті матері (а.с. 70). У даній заяві зазначила, що крім неї, іншим спадкоємцем є ОСОБА_1 , яка заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк не подала, не претендує на спадщину та видачу свідоцта про право на спадщину.

Відповідно до поданої ОСОБА_2 заяви, приватний нотаріус 29.04.2020 видала на її ім`я свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_6 , а саме на: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; 42/100 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,0993 га. кадастровий номер :01:006:002, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Представником позивача надано розруківки інформації про продаж будинку (а.с. 134-136), однак суд дану роздруківку до уваги не бере, оскільки вона не стосується предмету спору.

Також суд не може взяти до уваги роздруківку з мобілього додатка "Viber" (а.с. 181) та роздруківку поштових переказів коштів (а.с. 182-183), оскільки з них не можливо чітко встановити з ким саме здійснювалась переписка та кому саме і за що перераховувались кошти.

Представником позивача з відповіддю на відзив надано офіційно перекладену з німецької мови медичну довідку, видану 16.11.2020 лікарем спеціалістом з загальної медицини на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якої, остання з жовтня 2011 року перебуває на лікуванні у неї, в період з черня 2017 року до грудня 2018 року знаходилась у неї на лікуванні в зв`язку з рецидивами запаморочення і соматичним функціоналтьним розладом. За цей період вона була непрацездатною протягом тривалого часу. Востаннє пацієнтка звернулася до лікаря за консультацією 19.02.2020 (а.с. 179).

Позивач ОСОБА_1 24.01.2020 видала на ім`я ОСОБА_2 довіреність, якою уповноважила останню подавати від її імені заяви та документи для прийняття спадщини, що залишилась після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з правом отримувати довідки та документи, розписуватись за неї, а також виконувати всі юридично значимі дії, що необхідні для виконання цієї довіреності (а.с. 180, 218-220).

Статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦПК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1269 ЦПК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до п. 2.1. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України 22.02.2012 № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Відповідно до п. 3.11.3. Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого Наказом Міністерства закордонних справ України 27.12.2004 № 142/5/310, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини.

Слід зазначити, що вказане Положення, розроблене відповідно до Закону України "Про нотаріат" (3425-12), Цивільного (435-15) та Сімейного кодексів України (2947-14), глави XI Консульського статуту України (127/94), визначає порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України (п. 1.1 Положення).

Вчинення нотаріальних дій покладається на консульських посадових осіб (далі - консул), які працюють в дипломатичних представництвах та консульських установах України. (п. 1.2).

Консулами вчиняються такі види нотаріальних дій, як зокрема, вживання заходів до охорони спадкового майна, видача свідоцтва про право на спадщину.

За 3.11.6. Положення, письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто консулу. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається консулом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до консула. Засвідчення справжності підпису не потрібне, якщо спадкоємець особисто з`явився до консула і подав заяву. У цьому разі консул установлює особу спадкоємця і перевіряє справжність його підпису, про що робить відмітку на заяві і вказує найменування документа, що посвідчує особу, його номер, дату видачі, найменування установи, яка видала документ, рік народження спадкоємця.

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття і вищевказана норма закону зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України, можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до п. 24 ПП ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому суд повинен виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, не переборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Представник позивача ОСОБА_7 у позовній заяві вказав такі причини пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини: хвороба позивача, її постійне знаходження за кордоном у ФРН, оскільки вона там проживає, наявність встановлених жорстких карантинних обмежень у країні де проживає, в результаті чого, установи та організації у цій країні не працювали.

Суд, на підставі досліджених у справі письмових доказів, приходить до висновку про відсутність поважних причин пропуску позивачем встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, з огляду на наступне.

Шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини розпочався з дня смерті спадкодавця, а саме з 24.09.2019 та закінчився 24.03.2021.

Представником позивача ОСОБА_7 надано суду лікарняні листи, відповідно до яких, ОСОБА_1 була непрацездатною з 21.11.2019 до 20.12.2019 (а.с. 12) та з 05.02.2020 до 14.02.2020 (а.с. 14).

Тобто, з даних лікарняних листів вбачається, що позивач під час тривалості шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, перебувала на лікарняному 30 календарних днів та 10 календарних днів.

Разом з тим, позивач не була позбавлена можливості в інший час протягом зазначеного шестимісячного строку надіслати поштою до нотаріальної контори заяву (повідомлення, телеграму) про прийняття спадщини чи подати відповідну заяву або надіслати її консулу. В свою чергу, доказів того, що позивач за станом здоров`я фізично не могла цього зробити суду не надано.

Іншим представником позивача ОСОБА_3 з відповіддю на відзив надано також медичну довідку (а.с. 179), відповідно до якої, позивач ОСОБА_1 з жовтня 2011 року перебувала на лікуванні, в період з червня 2017 року до грудня 2018 року вона знаходилась на лікуванні в зв`язку з рецидивами запаморочення і соматичним функціоналтьним розладом. За цей період вона була непрацездатною протягом тривалого часу.

Разом з тим, дана медична довідка підтверджує лікування позивача в період з червня 2017 року до грудня 2018 року, в той час як шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини тривав з 24.09.2019 по 24.03.2021.

Іншою причиною пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини вказано наявність встановлених жорстких карантинних обмежень у країні де проживає позивач, в результаті встановлення яких установи та організації не працювали.

Разом з тим, надана представником позивача роздруківка огляду про поширення пандемії COVID-19 в Федеративній Республіці Німеччина, визнана судом неналежним доказом зазначеного. Інших доказів, які б підтверджували вказану обставину представниками позивача не надано.

Окрім того, суд не вважає наявість карантинних обмежень, як і віддаленість місця проживання від місця відкриття спадщини, поважними причинами пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки даний строк є досить тривалим і позивач не була позбавлена можливості протягом цього строку надіслати поштою відповідну заяву (повідомлення, телеграму) безпосередньо до нотаріальної контори чи до консула.

Також представник позивача ОСОБА_7 , зазначив у позові, а представник позивача ОСОБА_3 у відповіді на відзив, що відповідач ОСОБА_2 обманним шляхом оформила на себе все спадкове майно, оскільки позивач ОСОБА_1 24.01.2020 оформила на її ім`я довіреність, якою уповноважила подавати від її імені заяви та документи для прийняття спадщини після смерті матері, однак, ОСОБА_2 приховала наявність довіреності від приватного нотаріуса та оформила спадкове майно на своє ім`я.

Разом з тим, наявність обманних дій з боку відповідача, чи інших незаконних дій з її сторони, на які посилаються представники позивача як на ще одну причину пропуску строку, належним чином у судовому засіданні не доведена. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності вини відповідача, встановленої у законому порядку. Позивач, особисто, самостійно, без будь-якого впливу надала відповідачу довіреність на оформлення спадщини на своє ім`я. В свою чергу, вона (позивач) не була позбавлена можливості перевірити виконання відповідачем даної довіреності.

Окрім того, позивач також не була позбавлена можливості скористатись правничою допомогою за місцем свого проживання з метою отримання консультацій щодо правильного порядку оформлення спадщини, враховуючи ті обставини, які у неї склались.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, не переборними, істотними труднощами для вчасного подання позивачем заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті матері.

Таким чином, враховуючи викладене, суд не знаходить законних підстав для задоволення позову.

Щодо зазначених представником відповідача у відзиві на позовну заяву обставин, про те, що позовна заява подана з порушенням ст. 175-177 ЦПК України, оскільки у ній не зазначено, що позивач не є громадянином України, не вказано її паспортних даних чи РНОКПП, суду не надано підтвердження, що позивачем не подано позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, представником позивача не виконані вимоги про направлення копій доказів, що додаються до позовної заяви іншим учасникам справи, то суд дане питання вирішив під час відкриття провадження у справі, де в ухвалі суду від 22.01.2021 зазначив, що позовна заява підвідомча та підсудна Тульчинському районному суду Вінницької області, відповідає нормам ст. 175, 177 ЦПК України, підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмову у відкритті провадження не встановлено.

До позовної заяви додано копію паспорта позивача ОСОБА_1 громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 5), довідку про присвоєння їй ідентифікаційного номеру (а.с. 6).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Тобто представник позивача, у відповідностві до вимог цивільного процесуального законоавства, подав докази разом з поданням позовної заяви безпосередньо до суду. Копії доданих представником позивача доказів були надіслані відповідачу разом з копією позовної заяви та ухвалою про відкриття провадження у справі (а.с. 56) та отримані нею (а.с. 124).

Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Таким чином, дана норма статті регулює порядок подання доказів після відкриття провадження у справі, тобто після визначення судом процесуального статусу учасників справи.

Також, представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено, що представником позивача ОСОБА_7 при поданні позову не надано доказів представництва інтересів позивача.

Разом з тим, представником позивача до позовної заяви додано копію довіренності (а.с. 15), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 20) та оригінал ордеру (а.с. 21).

Надані докази представництва ОСОБА_7 інтересів позивача суд вважав достатніми.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки у задоволенні позову відмовлено, понесені позивачем судові витрати стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 1269, ч. 1 ст. 1270, ч. 3 ст. 1272 ЦК України, ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст. 263- 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.08.2020.

Суддя: