У Х В А Л А

18 серпня 2021 року м. Київ

Справа № 755/4142/20

Провадження: № 22-ц/824/12463/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., суддів Пікуль А.А., Іванової І.В.,

розглянувши заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову

у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 , про витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року Київська міська рада звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Київської міської ради №90/1067 від 30.11.2000 року ОСОБА_1 передано в оренду на 10 років земельну ділянку, яка знаходиться на розі вулиць Райдужної та Марка Черемшини у Дніпровському районі міста Києва площею 0,53 га (в межах червоних ліній площею 0,13 га) (кадастровий номер :66:148:0147) для будівництва, обслуговування та експлуатації тимчасової відкритої автомобільної стоянки. На підставі вказаного рішення між позивачем та третьою особою у справі укладено договір оренди земельної ділянки від 06.07.2001 №66-6-00018. Згідно з п. 14.4.3. протоколу постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування Київської міської ради від 10.04.2018 №9/71 Договір оренди земельної ділянки поновлено строком на 10 років до 16.07.2021 року. Листом від 30.07.2018 року Київська місцева прокуратура №4 повідомила позивача про відчуження зазначеної земельної ділянки. 27.02.2020 року приватним нотаріусом Разумовською М.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №51371184, яким за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку. Підставою для прийняття вказаного рішення стало свідоцтво №126 від 27.02.2020 року, а підставою для видачі даного свідоцтва став акт про реалізацію нерухомого майна, виданий приватним виконавцем ОСОБА_4 . Реалізація земельної ділянки відбулась в системі електронних торгів арештованого майна (СЕТАМ), за результатами проведення яких переможцем визнано відповідача ОСОБА_5 . До цього земельна ділянка була у власності відповідача ОСОБА_6 і підставою набуття права власності на спірну земельну ділянку була аналогічна процедура. Торги з реалізації арештованого майна проведено в межах здійснення виконавчого провадження №56379296 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса Швець Р.О. про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 грошових коштів у розмірі 7000000,00 грн. у зв`язку з невиконанням умов договору позики. Разом з тим, право власності на земельну ділянку за ОСОБА_7 було зареєстроване на підставі неіснуючого рішення Київської міської ради №543/778 від 24.12.2013 року. При цьому, згідно листа Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 20.12.2019 року №5395/17.2-09 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в АР Крим до Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесено актовий запис про смерть ОСОБА_7 10.08.2004 року. Отже, ОСОБА_7 не міг ані отримати будь-яке рішення Київської міської ради, ані укладати будь-які договори у період з 2013 року по теперішній час. У зв`язку із наведеним Київською міською прокуратурою №4 18.12.2017 року відкрите кримінальне провадження №0016793 за ст. 356 КК України за фактом протиправних дій невстановлених осіб, які самовільно зайняли земельну ділянку. Оскільки рішення Київської міської ради №543/778 від 24.12.2013 року не приймалось, а земельна ділянка не передавалась у власність будь-яким фізичним або юридичним особам, позивач вважав, що земельна ділянка повинна бути повернута у власність територіальної громади м. Києва. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Отже, єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Київською міською радою не приймалось жодних рішень щодо передачі у власність земельної ділянки будь-яким фізичним або юридичним особам, у зв`язку з чим спірна земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва, івиключно Київська міська рада має право розпоряджатися нею. Спірна земельна ділянка перебуває у власності відповідача ОСОБА_2 та вибула з володіння територіальної громади м. Києва не з її волі шляхом реєстрації права власності на земельну ділянку на підставі неіснуючого рішення Київської міської ради та подальшої повторної реалізації спірної земельної ділянки на торгах.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року у задоволенні позову Київської міської ради відмовлено.

Застосовані ухвалою суду від 16.03.2020 року заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, розміщену на розі вулиць Райдужної та Марка Черемшини в Дніпровському районі м. Києва, площею 0,4141 га. (кадастровий номер :66:148:0147; цільове призначення - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства), право приватної власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 27.02.2020 року (підстава виникнення права власності; Свідоцтво, серія та номер: 126, виданий 27.02.2020, видавник: Разумовська М.А. , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу) скасовано.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 липня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року, клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання скаржником копії ухвали, для сплати судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою.

На виконання вищевказаної ухвали суду, 02 серпня 2021 року ОСОБА_1 направив до суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги разом з доказами сплати судового збору.

Також, 02 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що судом першої інстанції під час розгляду справи було накладено арешт на спірну земельну ділянку, однак, у липні місяці 2021 року невідомі йому, ОСОБА_1 , особи прибули на спірну ділянку, на якій знаходиться належне йому нерухоме майно, вибили двері, заволоділи камерами спостереження та ноутбуками, зламали паркан, чим завдали йому майнової шкоди. При цьому, невідомі особи, привезли на земельну ділянку відповідну техніку та розпочали будівельні роботи. З огляду на те, що спірна земельна ділянка, яка, у випадку ухвалення судом рішення на користь позивача, повернеться у володіння, користування та розпорядження Київської міської ради, а отже, КМР зможе укласти з ним, ОСОБА_1 , договір про продовження строку оренди, просив суд накласти арешт на земельну ділянку шляхом заборони користування земельною ділянкою та забороною проводити будь-які будівельні роботи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, зупинено дію рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року до закінчення апеляційного перегляду справи.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 150 ЦПК україни, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистомяких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (ч. 10 ст. 158 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст. 359 ЦПК України, якщо апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим Кодексом строку, суд у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження зупиняє дію оскаржуваного рішення в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Як убачається із матеріалів справи, суд першої інстанції, дійшовши висновку про відмову у позові, скасував застосовані ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.03.2020 року заходи забезпечення позову.

06 липня 2021 року з пропуском встановленого процесуальним законом строку, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Як зазначено вище, суд апеляційної інстанції, дійшовши до висновку, що строк на апеляційне оскарження скаржником пропущений з поважних причин, поновив такий строк в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху.

Відкриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим процесуальним законом строку, а тому зупинив дію оскаржуваного рішення в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, як того вимагає положення ч.4 ст. 359 ЦПК України.

Оскільки дію рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року зупинено, скасовані цим рішенням заходи забезпечення позову, що вжиті ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.03.2020 року, продовжують діяти до закінчення апеляційного перегляду справи.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що підстави для додаткового вжиття заходів забезпечення позову на стадії апеляційного перегляду справи відсутні, а відтак заяву ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.149, 153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її підписання, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

І.В. Іванова