ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«16» квітня 2021 року м. Херсон

Справа № 662/1622/20 Провадження № 22-ц/819/876/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Полікарпової О. М.,
Склярської І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Чаплинського районного суду Херсонської області у складі судді Березнікова О. В. від 08 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 07 лютого 2007 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

При укладенні вказаного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.

Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердила, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого угодою ліміту, а остання своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 31 серпня 2020 року становить 20 024,50 грн, із яких: 4 327,68 грн заборгованість за кредитом, 12 368,51 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3 331,31 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також судові витрати в розмірі 2 102 грн.

Заочним рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 08 лютого 2021 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 07 лютого 2007 року у розмірі 4 327,68 грн та витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 454,03 грн.

В апеляційний скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та неустойки скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку в цій частині задовольнити в повному обсязі, зазначаючи, що висновки суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами та пені не відповідають обставинам справи та положенням цивільного законодавства щодо права кредитора на одержання від позичальника процентів за користування кредитом, а також суперечить висновкам Верховного Суду та європейським правовим нормам, що регулюють функціонування кредитних правовідносин та банківського сектору економіки; заява позичальника, яку вона підписала, містить інформацію щодо типу картки, кредитного ліміту, відсоткової ставки.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 369 ЦПК, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково з наступних підстав.

Рішення суду в оскарженій частині мотивовано тим, що витребувана банком заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом та пені не підлягає стягненню з відповідача, оскільки надані позивачем докази не свідчать про те, що банк дотримався вимог закону про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд врахував висновки Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Колегія суддів з висновком суду погоджується частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 07 лютого 2007 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Згідно із вказаною анкетою заявою ОСОБА_1 погодилася, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

З анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 отримала кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 1 300 грн, з базовою процентною ставкою по кредитному ліміту на момент підписання договору 3 % на місяць з розрахунку 360 днів у році; строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії платіжної картки /а. с. 12/.

З довідки, долученої АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви вбачається, що відповідачу було надані кредитні картки: НОМЕР_2 , з терміном дії 12/11; № НОМЕР_3 , з терміном дії до 01/15 /а. с. 10/.

Згідно долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості станом на 31 серпня 2020 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 20 024,50 грн, із яких: 4 327,68 грн заборгованість за кредитом, 12 368,51 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3 331,31 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором /а. с. 4-9/.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, відмовляючи Банку у стягненні процентів за користування кредитом, не звернув уваги на те, що у анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_1 , сторонами погоджено базову процентну ставку за користування кредитом на рівні 3,0% в місяць на залишок заборгованості, з розрахунку 360 днів у році, що становить 36% річних /а. с. 12/.

Таким чином, доведеними є позовні вимоги банку про стягнення відсотків за користування кредитом, оскільки умови кредитного договору щодо визначення процентної ставки за користування кредитними коштами погоджені сторонами.

При цьому слід зазначити, що право кредитодавця по нарахуванню передбачених договором процентів за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Поза межами цього строку права та інтереси банку забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №14-10цс18.

Відповідно до довідки, долученої Банком до позовної заяви, строк дії останньої картки, виданої ОСОБА_1 , № НОМЕР_3 до 31 січня 2015 року

Оскільки строк дії кредитного договору відповідає строку дії платіжної карти (січень 2015 року), то з наступного місяця з лютого 2015 року у АТ КБ «ПриватБанк» було відсутнє право нараховувати проценти за договором, укладеним з ОСОБА_1 , а тому після закінчення цього строку у відповідача не виникало обов`язку сплачувати нараховані банком проценти.

За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача процентів з 01 лютого 2015 року, оскільки з урахуванням вищезазначеного правового висновку суду касаційної інстанції, банк не мав права проводити нарахування процентів за договором після закінчення строку дії карти (січень 2015 року). Вимоги банку про стягнення процентів за період з 01 лютого 2015 року по 31 жовтня 2019 року є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення цих вимог, шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 5 167,25 грн, які, згідно розрахунку заборгованості, нараховані відповідачу станом на 31 січня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з ОСОБА_1 на його користь пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, до уваги колегії суддів не приймаються та підлягають відхиленню у зв`язку з їх безпідставністю, через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 07 лютого 2007 року, оскільки витяги з Тарифів і Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/ не підписані, а отже не погоджені позичальником, тому не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

На підставі вище зазначеного, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині стягнення процентів за користування кредитом скасуванню, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку процентів у розмірі 5 167,25 грн.

Згідно положень ч. 13 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову та апеляційної скарги, стягненню з відповідача на користь банку підлягають судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог (47,41%), пов`язані зі сплатою банком судового збору в судах першої та апеляційної інстанціях, в розмірі 2 654,72 грн = 996,56 грн (2102 грн х 47,41 %) + 1 658,16 грн (3153,00 грн х 4,4%).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 08 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 5 167,25 грн.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судового збору у розмірі 454,03 грн змінити, збільшивши суму, що підлягає стягненню до 996,56 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» у відшкодування витрат по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги пропорційно до задоволеної частини її вимог 1 658,16 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. П. Воронцова

Судді: О. М. Полікарпова

І. В. Склярська