Справа № 487/2951/20
Провадження № 2/487/335/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2021 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря судового засідання Полінкевич К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем,

В С Т А Н О В И В:

29.05.2020 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, у якій просила встановити факт її постійного проживання разом з спадкодавцем ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів позовної заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 . Позивач зазначає, що спадщину вона фактично прийняла за законом, оскільки постійно проживала у квартирі АДРЕСА_3 із ОСОБА_3 на день смерті однією сім`єю, вела спільне господарство, утримувала житло тощо. Позивач зазначила, що постановою Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Грудницької І.М. їй відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та рекомендовано звернутись до суду. За життя ОСОБА_3 заповіту не залишав. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця який має наміри вступити у спадщину є вона. Видати свідоцтво про право на спадщину за законом на її ім`я нотаріус не зміг, оскільки на його думку позивачем було пропущено шестимісячний строк для подачі заяви на прийняття спадщини. Від встановлення вищезазначеного факту залежить виникнення спадкових прав заявника та можливість їх подальшої реалізації, однак факт такого проживання може бути встановлений виключно у судовому порядку, у зв`язку з чим ОСОБА_1 змушена звертатись до суду.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.06.2020 року позовну заяву позивача ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

До судового засідання позивач не з`явилася, її представник адвокат Волкомор Т.І. надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу за відсутності сторони позивача на підставі наявних матеріалів справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, не заперечувала проти задоволення позову.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовної заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 07.04.2005 року Фондом комунальної власності Миколаївської міської ради квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/2 частки. Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу квартира №101 по АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на вищенаведені квартири.

16 березня 2020 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грудницькою І.М. на усне звернення щодо оформлення спадкових прав після смерті батька ОСОБА_3 ОСОБА_1 повідомлено, що з наданих нею документів, вбачається, що вона не була зареєстрована та не проживала разом із спадкодавцем на день його смерті, а також не з`явилась до нотаріальної контори у встановлений для прийняття спадщини строк з відповідною заявою про прийняття спадщини та заведення спадкової справи, а тому вважається, що вона справу не прийнято. ОСОБА_1 нотаріусом рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання щодо продовження строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу №198/2018.

Згідно довідки ЖКП ММР «БРИЗ» від 11.02.2020 року №190 в АДРЕСА_1 з 05.01.1976 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкав і постійно був зареєстрований ОСОБА_3 . Разом з ним на час смерті мешкала і була зареєстрована донька ОСОБА_1 з 24.06.2003 року по теперішній час.

Згідно довідки ЖКП ММР «БРИЗ» від 11.02.2020 року №189 в АДРЕСА_5 зареєстрованих немає.

Із акту про фактичне проживання особи, посвідченого печаткою ЖКП ММР «БРИЗ» та підписами сусідів вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 08.07.1986 року по час смерті ОСОБА_3 включно, тобто на момент його смерті. Були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, витрачали спільно кошти на різноманітні побутові справи тощо. ОСОБА_1 продовжує мешкати у зазначеній квартирі та сплачувати всі необхідні комунальні платежі.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1220, ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1270 ЦК України).

На підставі ч. 3, 5ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу(шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Метою звернення позивача до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3ст. 1268 ЦК України.

У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.»

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно роз`яснень викладених у п.п.2,23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З положень ч. 2ст. 1120 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою.

Таким чином, оскільки позивач, як спадкоємець за законом постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявив про свою відмову від спадщини, то вона вважається такою, що прийняла спадщину.

На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та є такими, що дозволяють встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: В.О. Гаврасієнко