Номер провадження: 22-ц/813/2494/21
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/17258/20

Номер провадження: 22-ц/813/2494/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Дерезюк В.В.,

учасники справи:

- заявник ОСОБА_1 , який є законним представником неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

- заінтересована особа - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , який є законним представником неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заінтересована особа - ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Шенцевої О.П. 19 жовтня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 , який є законним представником неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою до Приморського районного суду м. Одеси про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 свою заяву обґрунтував тим, що він та його малолітні доньки постійно страждають від психологічного, економічного та фізичного насилля від ОСОБА_4 , яка є колишньою дружиною заявника та матір`ю неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 з 2009 року страждає на психічне захворювання, вона поводиться неадекватно. Виказує маячливі думки щодо переслідування та загрози з боку невідомих осіб та викрадення їх спільних дітей. Піддає дітей систематичному психологічному насильству, яке полягає в нав`язуванні думки про спроби викрадення та загрози її вбивства. Здійснювала спробу вивезти дітей за кордон. Намагалася усунути батька від спілкування з доньками. Також вона переслідує дітей у школі. Намагається тиснути на них шляхом фізичного впливу, насильницького відібрання у дітей карток пропуску в школу.

Діти відкрито бояться матір та не бажають спілкуватися з нею. Шлюб між заявником та ОСОБА_4 було розірвано 08.08.2020 року. Діти проживають з ОСОБА_1 . ОСОБА_4 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що в свою чергу несе загрозу для оточуючих, а саме для малолітніх дітей, які в даному віці найбільш вразливі до чинників оточуючого середовища, що справляє негативний вплив на їх психоемоційний розвиток та стан здоров`я.

У зв`язку із тим, що протиправні дії ОСОБА_4 не припиняються, побоюючись за безпеку свого життя та своїх малолітніх дітей, заявник просив видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4 на строк 6 (шість) місяців із відповідними заходами тимчасового обмеження її прав, а саме: 1) заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувати та наближатися до місця спільного проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою - АДРЕСА_1 ; 2) заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (а. с. 1-5).

2.2 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4 строком на шість місяців.

Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_4 , а саме:

- заборонено ОСОБА_4 , перебувати та наближатися до місця спільного проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонено ОСОБА_4 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення суду мотивоване тим, що поведінка ОСОБА_4 негативно впливає на стан здоров`я та психоемоційний стан неповнолітніх дітей, та ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами справи, письмовими доказами, наданими представником заявника в судовому засіданні для огляду. Ризик продовження застосування ОСОБА_4 домашнього насильства по відношенню до заявника є доведеним (а. с. 132 - 136).

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 (а. с. 139 - 142).

2.4 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) в матеріалах справи відсутні докази домашнього насильства; 2) суд першої інстанції не встановив, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та не оцінив ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві з боку апелянта; 3) суд порушив вимоги статті 350-2 ЦПК України.

2.5 Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

ОСОБА_1 не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.6 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19 жовтня 2020 року. (а. с. 149).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.02.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19 жовтня 2020 року до розгляду у судовому засіданні (а. с. 150).

26.03.2021 року від ОСОБА_4 надійшла заява про приєднання доказів до матеріалів справи.

26.03.2021 року від ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

У судовому засіданні ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи, проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надав.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які взяли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

02 грудня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції 19 липня 2012 року.

Від шлюбу подружжя має дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується їх свідоцтвами про народження.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01.07.2020р. по справі №523/17890/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано. Рішення набрало законної сили 08.08.2020р.

На час розгляду справи судом діти проживають з ОСОБА_1 , перебувають на його вихованні та повному матеріальному утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та місце реєстрації. Діти разом із батьком та його новою дружиною (за релігійними законами шаріату) - ОСОБА_5 проживають в квартирі за адресою - АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 з 2009 року страждає на психічне захворювання, що підтверджується медичним висновком про стан її психічного здоров`я.

Лікарем за результатами проведеної консультації наголошується на тому, що ОСОБА_4 має прояви хронічного психічного розладу та потребує консультування та обстеження у лікаря-психіатра для можливості надання кваліфікованої медичної допомоги, у зв`язку з необхідністю виконання батьківських обов`язків, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит вих. №402 від 21.02.2019р.

04.06.2019 р. ст. слідчим УСК м. Слободезя та Слободейського р-ну майором юстиції Константиновою І.Н. була призначена стаціонарна судово-психіатрична експертиза.

Відповідно до акту ГУ РКБ (УИН-3 ГСИН МЮ ПМР) №45-С стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 03.07.2019 р. експертною комісією було встановлено, що ОСОБА_4 страждає на психічні розлади з 2009 року та за результатами експертизи визнана такою, що може вважатися недієздатною. Експертним висновком встановлено, що ОСОБА_4 виявляє ознаки органічного ураження ЦНС змішаного ґенезу з рідкими поліморфними, судомими пароксизмами та психічними епізодами. Про це свідчать дані анамнезу, дані об`єктивного огляду та експертного дослідження, що виявило уповільнений темп мислення, наявність уривчастих маячних ідей, порушення в емоційній сфері, судомний пароксизм за час перебування на експертизі. На підставі вищезазначеного, експертизою було встановлено, що ОСОБА_4 в момент скоєння інкриміную чого їй діяння, страждала розладом психічної діяльності, що позбавляло її можливості керувати своїми діями та усвідомлювати суспільну небезпеку своїх дій, тому ОСОБА_4 як душевно хвору, слід вважати неосудною. В період проведення дослідження, що в результаті було відображено в експертному висновку, зазначається, що 28.06.2019 р. о 10:00 у випробуваної розвинувся епілептичний припадок з втратою свідомості, тоніко-клонічними судомами, прикус язика та сечовиділення, що підтверджується актом ГУ РКБ (УИН-3 ГСИН МЮ ПМР) №45-С-19 від 03.07.2019 р.

У вище згадуваному акті також зазначено про те, що в матеріалах кримінальної справи № Слободзейського районного суду Придністровської Молдавської Республіки знаходиться протокол допиту свідка ОСОБА_6 матері ОСОБА_4 від 05.06.2019 р., в якому матір розповідає про стан психічного здоров`я ОСОБА_4 - «в феврале месяце 2013 года, внезапно ОСОБА_7 раздетая, как находилась дома, взяла маленьких девочек на руки, выбежала на улицу в мороз и кричала, что за ней кто-то гонется, хотят детей забрать».

26.05.2019 р. ОСОБА_4 була поміщена в психіатричне відділення ГУ «Слободзейська ЦРЛ» з діагнозом «психомоторне збудження». В ході обстеження ОСОБА_4 лікарем-психіатром був встановлений діагноз «Біполярний розлад. Маніакальний епізод».

Ухвалою Слободзейського районного суду ПМР від 20.08.2019 р. по справі №3/4-22/19 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було вирішено перевести в психіатричний стаціонар спеціалізованого типу в умовах ГУ «Республіканська психіатрична лікарня» МЗ ПМР с. Вихватинці Рибницького р-ну ПМР, що підтверджується ухвалою Слободзейського районного суду ПМР від 20.08.2019 р. по справі №3/4-22-19.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_4 .

3.4 Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Доводи апелянта щодо відсутності в матеріалах справи доказів домашнього насильства та не встановлення форми домашнього насильства, якому піддавався заявник, колегія суддів приймає, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Так, при зверненні до суду із заявою, заявником було надано копію постанови Управління слідчого комітету м. Слободзея про відкриття кримінального провадження від 29.05.2019 р., копію ухвали Слободзейського районного суду про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту від 06.06.2019 року, копію ухвали Слободзейського районного суду від 20.08.2019 року, копію письмових пояснень ОСОБА_4 від 26.02.2019 року, письмові пояснення ОСОБА_1 від 05.03.2019 року, письмові пояснення ОСОБА_9 від 05.03.2019 року, копію відповіді на запит психолога ОСОБА_10 від 14.09.2019 року, копію консультативного висновку від 24.12.2012 року, копію експертного дослідження від 03.07.2019 року в рамках кримінального провадження, копії матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_1 №0000278 від 02.02.2019 року, копію висновків спеціаліста психолога від 12.09.2020 року щодо дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , копія відповіді ОСШ №10 від 19.10.2020 року.

Відповідно до п 2. ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За своєю правовою природою обмежувальний припис не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію та направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків такого насильства.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів учасників справи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Разом з тим, наведені заявником обставини не містять ознак фізичного чи психологічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не знайшло свого підтвердження наявність таких і при розгляді справи апеляційним судом, що не дає підстав для висновку про необхідність видання обмежувального припису щодо заінтересованої особи.

Зі змісту заяви вбачається, що між заявником та заінтересованої особою існує спір щодо зустрічей з дітьми та їх виховання, що підтверджується відповіддю директора Одеської спеціалізованої шкоди №10. Тому, видача обмежувального припису із забороною перебувати та наближатися до місця спільного проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб може призвести до порушення прав ОСОБА_4 , що за відсутності належних доказів на підтвердження вчинення нею домашнього насильства щодо заявника є неприпустимим.

Матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_4 вчиняла щодо ОСОБА_1 домашнє насильство. Та обставина, що ОСОБА_4 з 2009 року страждає на психічне захворювання, не вказує на наявність факту насильства, а лише свідчить про наявність такого захворювання.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , який є законним представником неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19 жовтня 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , який є законним представником неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 12 квітня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе