Справа № 544/1205/21
Номер рядка звіту 82
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Нагорної Н.В.,

за участю секретаря Киричевської В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пирятин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Пирятинський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про скасування арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ "ПРИВАТБАНК", в обґрунтування якого вказала наступне. Наприкінці 2020 року вона намагалася зареєструвати договір оренди земельної ділянки, однак їй було відмовлено, оскільки на все її нерухоме майно накладений арешт в рамках виконавчих проваджень. В.о. начальника Пирятинського ВДВС було відмовлено у знятті арешту, оскільки інформація про виконавчі провадження в Пирятинському ВДВС відсутня. Під час перевірки інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що на її нерухоме майно накладений арешт в рамках виконавчих проваджень: №17932580 від 12 березня 2010 року, №17934625 від 12 березня 2010 року та № 18116404 від 19 березня 2010 року. Вказані виконавчі провадження відкрито на підставі виконавчого листа №2-647, виданого Пирятинським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» боргу в сумі 14728,15грн та судових витрат. 23 жовтня 2010 року вказані виконавчі провадження закінчені відповідно до п. 2 п. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Повторно вказаний виконавчий лист не надходив. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить скасувати обтяження, накладені в рамках виконавчих проваджень: №17932580 від 12 березня 2010 року, №17934625 від 12 березня 2010 року та № 18116404 від 19 березня 2010 року.

Представник позивачки адвокат Міщенко Ю. . позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності, про що надав суду письмову заяву.

Представник відповідача - АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Представник третьої особи - Пирятинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просила розглянути справу без їх участі за наявними в матеріалах справи документами.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, уважає, що провадження у справі належить закрити з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №103824, ОСОБА_1 належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,4445 га (а.с. 8).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №233067661 від 18 листопада 2020 року, на все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт постановами старшого державного виконавця ВДВС Пирятинського РУЮ Горба С. М. в рамках виконавчих проваджень: №17932580 від 12 березня 2010 року, №17934625 від 12 березня 2010 року та № 18116404 від 19 березня 2010 року (а.с.6-7).

Згідно витягу з ВП-спецрозділ від 17 лютого 2021 року, виконавчі провадження: №17932580 від 12.03.2010, №17934625 від 12.03.2010 та № 18116404 від 19.03.2010 завершені 24 червня 2016 року у відповідності з п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (за відсутністю у боржника майна) (а.с.12-14).

Після встановлення зазначених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Розділ VII ЦПК України регламентує судовий контроль за виконанням судових рішень. Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, аналізуючи спірні правовідносини в контексті вищевказаних норм права та враховуючи, що ОСОБА_1 , яка є стороною (боржником) виконавчих проваджень №17932580 від 12 березня 2010 року, №17934625 від 12 березня 2010 року та № 18116404 від 19 березня 2010 року, пред`явила позов про зняття арешту з майна боржника, накладений постановами державного виконавця Пирятинського РВ ДВС у виконавчих провадженнях №17932580, №17934625 та № 18116404, зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивачки ніким не оспорюється, а позов не містить матеріально-правових вимог до відповідача, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки після ухвалення рішення по суті спору судовий контроль за виконанням судових рішень за ініціативою сторони виконавчого провадження здійснюється виключно за правилами Розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судовий рішень», а тому відкрите позовне провадження у даній справі підлягає закриттю.

Крім того слід зазначити, що позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивачка одночасно має бути й відповідачем, так як її майно арештовано державним виконавцем і вона є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що повернення державним виконавцем постановами від 23 жовтня 2010 року виконавчого документа стягувачу не змінює характер правовідносин.

Така позиція суду узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 204/2494/20, від 04.11.2020 у справі № 520/7100/19, від 24.05.2021 у справі №712/12136/18.

Згідно п.2 ч.2 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За вище вказаних обставин провадження у справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.2-13, 19, 200, 263-265, 293, 315-319, 352, 447 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Пирятинський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про скасування арешту з майна - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Н. В. Нагорна