Справа № 740/5037/19
Провадження № 2/740/44/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року м.Ніжин
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої -судді Ковальової Т.Г.,

за участі секретарів судових засідань Кубрак Н.М., Дьоміної Н.А.,

з участю: позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника позивачів адвоката Подолянка В.П.,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача адвоката Величко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Ніжинська міська рада Чернігівської області та комунальне підприємство «Служба єдиного замовника», про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, у якому просять із підстав, передбачених ст.71, 72 ЖК УРСР, визнати ОСОБА_3 втратившим право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що згідно з ордером №137 від 29 квітня 1980 року, виданим виконавчим комітетом Ніжинської районної ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_4 , вони як члени його сім`ї отримали право на вселення і користування вказаною квартирою, яка на сьогоднішній день не приватизована.
У квартирі зареєстровані вони - позивачі, неповнолітній син позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , 2008 року народження, та відповідач ОСОБА_3 , 1999 року народження, який протягом тривалого часу у квартирі не проживає, його речі відсутні.
Відповідач має у власності 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 , де він проживає зі своєю співмешканкою. Знятися з реєстрації відповідач у добровільному порядку не бажає, чим створює їм перешкоди у користуванні квартирою, оскільки вони не мають можливості оформити субсидію, а відповідач не несе матеріальних витрат по утриманні житла та сплаті комунальних послуг.
08.11.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив, в якому він зазначає, що він є онуком позивачки ОСОБА_1 та племінником позивача ОСОБА_2 . Він народився, прожив та зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 разом зі своїми батьками меншим братом ОСОБА_6 , 2008 року народження.

В 2008 році загинув його батько ОСОБА_7 , а у 2011 році померла мати ОСОБА_8 , яка є рідною дочкою позивачки ОСОБА_1 .
Рішенням виконавчого комітету Ніжинської маської ради, як органу опіки та піклування, його залишили під тимчасовою опікою баби ОСОБА_1 , але в подальшому у зв`язку зі слабким здоров`ям баби, було перепризначено опікуна на рідну сестру його батька ОСОБА_9 , яка проживає в м.Борзна.
26 січня 2012 року рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради №39 постановлено зберегти житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 за малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_10
12 лютого 2012 року посадовими особами міськвиконкому та опікуном був складений опис майна, яке на день смерті батьків належало їм на праві власності, а саме: гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 та квартира АДРЕСА_1 .
До закінчення 9 класу він проживав за адресою опікуна в м.Борзні, а потім вступив до Київського військового ліцею ім.І.Богуна, а по його закінченню вступив до Київської національної академії внутрішніх справ.
Крім того, зазначає, що позивачі чинять йому перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням, відмовляються дати ключі від квартири та не дають вселитися в квартиру. Він неодноразово звертався до органів державної влади щодо усунення перешкод у користуванні майном, просив балансоутримувача розділити особові рахунки для того, щоб він міг самостійно сплачувати відповідні комунальні послуги, оскільки в добровільному порядку із позивачами домовитися не вдається.
Вважає позов безпідставним, незаконним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства, а тому в його задоволенні просить відмовити.
Позивачі та їх представник адвокат Подолянко В.П. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову. В спірній квартирі має намір та бажає проживати, згоден на розподіл рахунків, які буде сам сплачувати та про що неодноразово повідомляв позивачів.
Представник відповідача адвокат Величко А.А. просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що вказана квартира за ним зберігалася до досягнення повноліття і зберігається до теперішнього часу на період навчання до досягнення АДРЕСА_5 є старої забудови, без зручностей і для переобладнання та ремонту потребує значних коштів, які відсутні у ОСОБА_3 , і він вимушений орендувати житло.
Представники третіх осіб Ніжинської міської ради Чернігівської області та комунального підприємства «Служба єдиного замовника» - в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлені.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що ОСОБА_3 не проживає в спірній квартирі більше 10 років, - з 2011 року, коли його забрали опікуни в Борзнянський район. У нього у власності є будинок по АДРЕСА_2 , який заповів йому дід, але в ньому проживають квартиранти. В 2019 році він більше тижня проживав у квартирі разом зі своєю дівчиною з дозволу ОСОБА_1 . Позивачі не чинять перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_3 не проживає в спірній квартирі з 2011 року, коли його забрала опікун за місцем свого проживання в Борзнянський район. На цей час ОСОБА_3 проживає зі своєю дівчиною в квартирі на АДРЕСА_2 , яку орендує. Перешкод у користуванні квартирою позивачі йому не чинять. Їй відомо, що дід заповів свій будинок без зручностей по влу.Матросова ОСОБА_3 та його молодшому брату ОСОБА_10 .
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що вона є тіткою відповідача ОСОБА_3 , його батько був її рідним братом. Після смерті батьків за дітьми: ОСОБА_14 та ОСОБА_15 була закріплена кімната з речами в спірній квартирі та гараж АДРЕСА_6 в гаражному кооперативі «Ікар». Коли ОСОБА_16 виповнилося 18 років, то вони зверталися до служби сім*ї та молоді виконавчого комітету Ніжинської міської ради з приводу вселення до спірної квартири, оскільки його бабаОСОБА_1 не пустила його до квартири і не дала ключі від квартири. З її дозволу влітку 2019 він близько тижня проживав в цій квартирі зі своєю дівчиною. З 11 до 18 років він був під опікою та проживав в м.Борзна за місцем проживання опікуна, яким була її рідна сестра та рідна сестра загиблого батька ОСОБА_17 . Його прадід залишив йому та його молодшому брату ОСОБА_15 , 2008 року народження, заповіт на житловий будинок по АДРЕСА_2 , який без зручностей, дерев*яний та потребує ремонту і вкладення значних коштів. Зараз в ньому проживають люди на безоплатній основі.
Свідок ОСОБА_18 показала, що проживає в квартирі по сусідству з позивачами в одному будинку АДРЕСА_7 , куди вони вселилися в 1980 році. Позивачка ОСОБА_1 вже жила в цьому будинку з сином ОСОБА_19 та дочкою ОСОБА_20 . Після трагічної смерті чоловіка ОСОБА_20 вона залишилася з двома малолітніми дітьми, а згодом і вона померла. ЇЇ дітей: ОСОБА_17 та ОСОБА_21 забрала опікун за місцем свого проживання. Їй відомо, що в 2019 році нетривалий час ОСОБА_22 зі своєю дівчиною проживав в квартирі з дозводу своєї баби - ОСОБА_1 , а потім у 2020 році він декілька разів приходив до будинку, вона йому відкривала двері у під*їзд, а до квартири його позивачка не впускала. На цей час ОСОБА_23 одна проживає у трикімнатній квартирі.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши усі докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що відповідно до ордера № 137 від 29 квітня 1980 року на жиле приміщення ОСОБА_4 з сім`єю з 4 осіб (він, дружина ОСОБА_24 , син ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_25 ) отримав право на зайняття трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 жилою площею 37,34 кв.м (а.с.13).
Свідоцтвами про укладення шлюбу та про розірвання шлюбу підтверджується зміна прізвища позивачки з ОСОБА_26 на ОСОБА_27 (а.с.18-19).

Згідно довідки №18-31/4502 від 03.09.2019, виданої ОСОБА_1 відділом квартирного обліку приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Ніжинської міської ради, в квартирі АДРЕСА_1 окрім неї зареєстровані та проживають: син ОСОБА_2 , онук ОСОБА_5 та онук ОСОБА_3 (а.с.14).

На підтвердження факту непроживання відповідача за спірною адресою позивачами надані акти від 18 серпня 2019 року, 20 березня 2019 року, 18 жовтня 2018 року про непроживання ОСОБА_3 , які підписані сусідами (а.с.21-23).
В судовому засіданні встановлено, що квартира не приватизована та перебуває у комунальній власності територіальної громади міста, що не оспорюється сторонами.
Статтею 64 Житлового кодексу встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04.08.2010 державним нотаріусом Кострицею С.В., ОСОБА_3 , 22 грудня 1999 року, та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_4 щодо майна, а саме: по Ѕ частці житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 . (а.с.17).

У позові позивачі вказують про те, що відповідач у квартирі не проживає, обов`язків по оплаті комунальних послуг жодних не здійснює, чим створює їм перешкоди у користуванні квартирою, оскільки вони не мають можливості оформити субсидію.
Відповідачем надано лист управління соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області, з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні як отримувач житлової субсидії за адресою: АДРЕСА_3 , починаючи з травня 2015 по квітень 2018 року. Субсидія призначалася на фактично проживаючих із числа зареєстрованих осіб, без розрахунку соціальних нормативів та без врахування доходів ОСОБА_3 , який на той час проживав в м.Борзна. В подальшому і по теперішній час житлова субсидія призначається на загальних підставах і розраховується на всіх зареєстрованих осіб (а.с.36-37).
З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданій наймачу ОСОБА_1 , вбачається, що за спірною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 , іі онуки ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 та син ОСОБА_5 (а.с.38).
Відповідно до листа Ніжинського МВД РАЦС від 21.11.2019 вбачається, що відповідно до актового запису про шлюб №618 від 19.12.2008 ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_28 (а.с.40).
Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_29 належить на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2012 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_8 (а.с.41).
З листа служби у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 08.10.2019 вбачається, що відповідно до рішення виконавчого комітету №697 від 25.12.2008 малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування, на підставі свідоцтва про смерть батька та рішення Ніжинського міськрайонного суду про позбавлення батьківських прав матері. Згідно вказаного рішення ОСОБА_1 було призначено опікуном над ОСОБА_3 . В подальшому на підставі рішення виконавчого комітету №27 від 20.01.2011 малолітній ОСОБА_3 втратив статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з поновленням матері ОСОБА_8 у батьківських правах.
ІНФОРМАЦІЯ_3 в зв`язку зі смертю матері відповідача - ОСОБА_8 малолітній ОСОБА_3 був влаштований в сім`ю ОСОБА_1 , а 17.11.2011 йому встановлено статус дитини-сироти.
15.12.2011 ОСОБА_9 призначено опікуном ОСОБА_3 , а 26.12.2017 його знято з первинного обліку дітей, які залишилися без батьківського піклування, у зв`язку з повноліттям (а.с.43).
З довідки Національної академії внутрішніх справ від 05.09.2019 вбачається, що призовник ОСОБА_3 у 2017 році вступив до Національної академії внутрішніхї справ, термін закінчення навчального закладу 04.07.2021.
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло.
Згідно ч. 1, 6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Відповідно до ч. 4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше, як з підстав і порядку, передбачених законом.
Статтею 72 ЖК України, на яку посилаються позивачі, передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Тобто, статтею 72 ЖК України передбачено лише порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а підставою може бути лише доведеність в судовому порядку факту відсутності наймача або членів його сім`ї в житловому приміщенні понад встановлений частиною 1 ст.71 ЖК України шестимісячний строк, за умови відсутності поважних причин (ч.2 ст.71 ЖК) та за умови відсутності обставин, зазначених в цій же статті 71 ЖК України, які передбачають зберігання права на житлове приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї понад шість місяців.
Так, статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, зокрема:
1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в медичних закладах або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в медичних закладах, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою;
2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;
3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях.
У цих випадках право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Як роз`яснено у п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).
Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, звертаючись до суду з позовом про визнання особи такою, щовтратила право на користування жилим приміщенням, конституційне гарантоване право на житло, яке вона набула у передбаченому законом порядку, позивач зобов`язаний надати достатній обсяг належних та допустимих доказів, які б підтвердили наявність фактичних обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Зі свого боку суд згідно ст.12, 13 ЦПК України зобов`язаний забезпечити учасникам справи рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, в тому числі і щодо доведення сторонами обставин, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, та розглянути і вирішити справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.76, 77, 81, 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Звертаючись до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, позивачі вказали: що ОСОБА_3 не проживає в зазначеному житловому приміщенні більше шести місяців, оскільки має у власності Ѕ частку будинку, де і проживає, що житловим приміщенням він не цікавиться, участі у витратах не приймає і це призводить до додаткових витрат позивачів по сплаті комунальних послуг за особу, яка фактично не проживає в цій квартирі.
На підтвердження вказаних обставин представник позивача долучив до позовної заяви довідку про зареєстрованих у спірному приміщенні осіб, акт про непроживання особи за місцем реєстрації.
Однак перелічені письмові докази лише за назвою можуть вважатися такими, оскільки лише опосередковано вказують про зв`язок з цією справою, але за змістом, навіть у своїй сукупності, не дозоляють дійти висновку про доведеність обставин, які мають значення для справи та на які посилаються позивачі.
Так, надані акти про непроживання не містять інформації про особу, яка їх склала, не зазначений в актах і період непроживання відповідача за спірною адресою.
Допитані в якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили лише той факт, що давно не бачили відповідача в будинку у зв*язку з його перебуванням за місцем проживання опікуна; як на джерело своїх пояснень стосовно причини відсутності відповідача посилалися на слова позивачки ОСОБА_1 .
Інших доказів про обставини, які мають значення для з`ясування передбачених ст.71 ЖК України та вказаних у позовній заяві, - суду не надано.
Також позивачами та їх представником не надано жодного доказу на підтвердження доводів про понесення ними додаткових витрат на комунальні послуги внаслідок існування реєстрації відповідача в зазначеному ними житловому приміщенні.
При цьому, суд вважає за необхідне врахувати той факт, що ордер №137 на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 було видано на сім`ю з чотирьох осіб, в тому числі на матір відповідача ОСОБА_25 .
Доказування, згідно частини 6 статті 81 ЦПК України не може грунтуватися на припущеннях.
За таких обставин, відсутні передбачені законом підстави для ухвалення рішення про позбавлення ОСОБА_3 гарантованого Конституцією України права на житло.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.71, 72 Житлового кодексу УРСР, ст. 81, 141, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_17 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Ніжинська міська рада Чернігівської області та комунальне підприємство «Служба єдиного замовника», про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, - квартирою АДРЕСА_1 - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Т. Ковальова