ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 року м. Чернівці

Справа № 713/30/21

Провадження №22-ц/822/327/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Герман Я.І.

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, ОСОБА_2 ,

третя особа Берегометська селищна рада,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2021 року,

головуючий у І-й інстанції Кирилюк А.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, ОСОБА_2 , третя особа - Берегометська селищна рада (ОТГ), про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Дергеокадастру у Чернівецькій області №24-686/14-230 СГ від 21.02.2020 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що заявлено позов про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області №24-686/14-20-СГ від 21.02.2020 року про затвердження документації із землеустрою та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,25 га. з кадастровим номером :02:001:0982, цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами с. Лопушна на території Долішньошепітської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. Предметом спору за вказаним позовом є документи, що посвідчують право власності на спірну земельну ділянку.

Вважав, що існують наявні реальні підстави вважати, що відповідачка ОСОБА_2 може відчужити земельну ділянку до ухвалення рішення у справі, що створить реальні перешкоди у виконанні рішення суду чи унеможливить його виконання.

У даному випадку реальним варіантом забезпечення позову є накладення арешту на земельну ділянку, оскільки баланс інтересів буде зваженим і відповідачка ОСОБА_2 матиме можливість вільно користуватись своїм майном, а буде обмежена лише право розпорядження ним.

Просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :02:001:0982, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами с. Лопушна на території Долішньошепітської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, власником якої є ОСОБА_2 .

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Посилається на те, що ухвала суду є незаконною, оскільки ухвалена з неповним з`ясуванням обставин справи та з невідповідністю висновків, викладених у ній, обставинам справи.

Зазначає, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Суд при вирішенні питання про забезпечення позову не здійснив оцінку обґрунтованості його доводів щодо необхідності вжиття заходу забезпечення позову у виді накладання арешту на спірну земельну ділянку.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Зазначає, що заява про забезпечення позову та апеляційна скарга не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання на потенційну можливість ухилення від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, є недостатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Також відсутній реальний зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із предметом позову.

На апеляційну скаргу Берегометська селищна рада подала відзив, у якому вказує про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Зазначає, що заявником не доведено факту унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, в чому саме полягає необхідність у забезпеченні позову, належним чином не обґрунтовано необхідність застосування виду забезпечення позову у вигляді арешту, не вказано чи співмірна ця вартість ціні позову. Заявником не доведено факту унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частини першої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пунктах 4, 10 Постанови Пленуму від 22 грудня 2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області №24-686/14-20-СГ від 21 лютого 2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Долішньошепітської сільської ради Вижницького району Чернівецької області та надано у власність ОСОБА_2 , земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :02:001:0982.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, є визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області №24-686/14-20-СГ від 21.02.2020 року про затвердження документації із землеустрою та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,25 га з кадастровим номером :02:001:0982, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами с. Лопушна на території Долішньошепітської сільської ради Вижницького району Чернівецької області.

Користуючись своїм правом, ОСОБА_1 одночасно із зверненням до суду з позовною заявою подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на спірну земельну ділянку, яка перебуває у власності відповідача, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може суттєво ускладнити або позбавити позивача можливості захистити свої права.

Обставини, викладені в тексті позовної заяви, свідчать про те, що між сторонами дійсно існує спір, зокрема, на думку позивача порушено порядок надання спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , що призвело до настання несприятливих наслідків для прав, свобод та інтересів позивача, а саме, на думку ОСОБА_1 , позбавило права на завершення процедури відведення земельної ділянки у користування.

Отже, колегія суддів вважає, що вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, є співмірним з позовними вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 у справі № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 ЦПК України: "З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Європейський суд з прав людини нагадує, що ст.13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за ст.13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним, як на практиці, так і за законом (Кудла проти Польщі, №30210/96, п.157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, Міфсуд протиФранції [GC], №57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява №11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі (Дорани проти Ірландії) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

За таких обставин, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що заявником не доведено факту унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду, у разі невжиття заходів забезпечення позову. При цьому, колегія суддів враховує і те, що не забезпечення позову може також ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що підставою для задоволення заяви про забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Слід також вказати на те, що саме по собі накладення арешту на спірну земельну ділянку не позбавляє відповідача права володіння даним нерухомим майном, не призводить до втручання на мирне володінням ОСОБА_2 своїм майном, проте позбавляє її права на відчуження даного майна у будь-який спосіб.

Суд зазначеним обставинам належної правової оцінки не дав та помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, яка належать відповідачу.

Оцінивши доводи заявника, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість та наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :02:001:0982, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами с. Лопушна на території Долішньошепітської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, власником якої є ОСОБА_2 , виходячи із наявності дійсного спору між цими сторонами, існування реальної загрози невиконання можливого судового рішення у випадку незастосування заходів забезпечення позову.

При цьому, відповідач не позбавлений можливості скористатися передбаченим процесуальним законом правом звертатися до суду із заявами про скасування вжитих судом заходів чи їх зміні на інші, а також про зустрічне забезпечення у відповідності до ст.ст.154-159 ЦПК України з метою протидії недобросовісному використанню позивачем процесуальними правами.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням з цього питання нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :02:001:0982, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами с. Лопушна на території Долішньошепітської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, власником якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 квітня 2021 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак