Єдиний унікальний номер судової справи: 1412/9569/12
Номер провадження: 22-ц/812/681/21 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Базовкіної Т.М., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за участю: представника ДВС - Опята Ю.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Павлової Ж.П. в приміщенні того ж суду о 14-10 год. у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії головного державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Опята Юрія Юрійовича та покладення обов`язку,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення та дії головного державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі - Заводський відділ ДВС) Опята Ю.Ю. та покладення обов`язку.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 зазначила, що головний державний виконавець Заводського відділу ДВС - Опята Ю.Ю. в рамках проведення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № 61857777 про стягнення з неї на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості на загальну суму 631 294,50 грн., в тому числі за споживчим кредитом у розмірі 602 684,74 грн., здійснив проникнення до житла за адресою АДРЕСА_1 , яке належить їй на праві власності на підставі постанови Миколаївського апеляційного суду від 18 січня 2019 року та за адресою АДРЕСА_2 .

Вважає, що дії головного державного виконавця є неправомірними оскільки були вчиненні у відсутності понятих та до виконавчих дій був залучений представник ПАТ «ПУМБ» і працівник поліції та їх допуск до житла був без згоди ОСОБА_1 .

Посилаючись на вищезазначене заявниця просила суд визнати неправомірними постанови головного державного виконавця Заводського відділу ДВС Опята Ю.Ю. у виконавчому провадженні №61857777 від 16 жовтня 2020 року про опис та арешт майна (коштів) боржника за адресою АДРЕСА_1 та постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника за адресою АДРЕСА_2 та дії щодо залучення до виконавчих дій представника стягувача ПАТ «ПУМБ» і працівника поліції та допуску їх в житло без її згоди, а також дії головного державного виконавця цього ж відділу щодо реалізації житла за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, просила суд зобов`язати головного державного виконавця поновити порушене право шляхом відзиву з ДП «Сетам» дозволу на здійснення електронних торгів про реалізацію предмета іпотеки за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2021 року у задоволені скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що скарга на дії державного виконавця подана до суду з пропуском десятиденного строку, передбаченого ст. 449 ЦПК України, заяв про поновлення цього строку від ОСОБА_1 до суду не надходило. Крім того, в судовому засіданні не встановлено порушень з боку державного виконавця щодо здійснення виконавчих дій під час опису та арешту майна божника ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали, просила її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги скарги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявниця звернулася до суду зі скаргою після того, як отримала повідомлення від 16 листопада 2020 року про результати оцінки житла 25 листопада 2020 року та повідомлення заступника директора ДП «Сетам» з електронних торгів про реалізацію житла 30 листопада 2020 року. Крім того, судом не зазначено, які докази були дослідженні під час розгляду скарги та закон, яким він керувався.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Заводського відділу ДВС просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

У судове засідання заявниця не з`явилась, про місце й час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Заслухавши суддю - доповідача, представника Заводського відділу ДВС, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

В силу положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала не в повній мірі відповідає.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно зі статтею 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) вказано, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 04 липня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» стягнута заборгованість за договором кредиту на загальну суму 602 684,74 грн. (т. 1 а.с. 142-144, 166-168).

30 вересня 2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист на підставі якого державним виконавцем Заводського відділу ДВС 25 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження №40361263 (т. 2 а.с.5,7).

На теперішній час у Заводському відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження №6187777 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості на загальну суму 631 2904,50 грн.

16 жовтня 2020 року у зведеному виконавчому провадженні №61857777 головним державним виконавцем Заводського відділу ДВС Опята Ю.Ю. було проведено опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , а саме - житла за адресою: АДРЕСА_1 та квартири за адресою: АДРЕСА_2 , про що було винесено постанови (т. 2 а.с. 89-90).

Постанову про опис та арешт житлового будинку по АДРЕСА_1 заявниця отримала особисто в той же день - 16 жовтня 2010 року про що свідчить її підпис в постанові.

Крім того, на адресу ОСОБА_1 державним виконавцем вказані постанови, зокрема, постанова про опис та арешт належної заявниці на праві власності квартири АДРЕСА_3 були надіслані 21 жовтня 2020 року, про що свідчить список поштових відправлень рекомендованих листів Заводського відділу ДВС в тому числі відправлення за №061 (т. 2 а.с.112).

Згідно Витягу з офіційного сайту Укрпошти поштове відправлення за №061 було вручено ОСОБА_1 30 жовтня 2020 року.

Отже, встановлене свідчить про те, що про опис та арешт майна, які були проведені в рамках зведеного виконавчого провадження №61857777 та винесені постанови від 16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 достеменно було відомо 16 жовтня 2020 року та відповідно 30 жовтня 2020 року.

Між тим, зі скаргою до суду заявниця звернулася лише 03 грудня 2020 року, яка зареєстрована 08 грудня 2020 року, тобто більш як через місяць, що свідчить про пропуск десятиденного строку, передбаченого ст. 449 ЦПК України для звернення до суду зі скаргою. Будь-яких заяв та клопотань про поновлення строку для подання скарги від ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

За таких обставин, скарга ОСОБА_1 в частині вимог про визнання неправомірними: постанов головного державного виконавця Заводського відділу ДВС Опята Ю.Ю. ВП № 61857777 від 16 жовтня 2020 року про опис та арешт майна боржника - житла за адресою: АДРЕСА_1 та від 16 жовтня 2020 року про опис та арешт майна боржника квартири за адресою: АДРЕСА_2 , дій головного державного виконавця Заводського відділу ДВС Опята Ю.Ю. щодо опису та арешту житла за адресою: АДРЕСА_1 у відсутності понятих та щодо залучення до виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 представника ПАТ «ПУМБ», працівника поліції та допуску їх в житло без згоди ОСОБА_1 , а також дій щодо залучення до виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_2 представника ПАТ «ПУМБ» підлягає залишенню без розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявниця звернулася до суду зі скаргою після отримання повідомлення державного виконавця від 16 листопада 2020 року про результати оцінки житла, з якого дізналася про здійснення опису та арешту належно їй майна не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються належними доказами наявними в матеріалах справи.

Стосовно вимог скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій головного державного виконавця Заводського відділу ДВС Опята Ю.Ю. щодо реалізації житла за адресою: АДРЕСА_1 та покладення обов`язку відізвати з ДП «Сетам» дозволу на здійснення електронних торгів про реалізацію предмета іпотеки за адресою: АДРЕСА_1 то колегія виходить з наступного.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 4 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції.

Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (див. постанови від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц та від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц).

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine) від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 33).

Звертаючись до суду зі скаргою заявниця посилаючись на той факт, що реалізація житла є порушенням її конституційних прав, а також прав її чоловіка та матері, просила суд визнати неправомірними дій головного державного виконавця Заводського відділу ДВС Опята Ю.Ю. щодо реалізації житла за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати останнього відізвати з ДП «Сетам» дозволу на здійснення електронних торгів про реалізацію предмета іпотеки за адресою: АДРЕСА_1 .

Між тим, як пояснив під час апеляційного розгляду державний виконавець Опята Ю.Ю., електронні торги з реалізації предмета іпотеки за адресою: АДРЕСА_1 відбулися та на теперішній час триває оформлення їх результатів.

Отже, подання заявницею скарги на дії та рішення державного виконавця щодо визнання неправомірними дій головного державного виконавця Заводського відділу ДВС Опята Ю.Ю. відносно реалізації житла за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати останнього відізвати з ДП «Сетам» дозволу на здійснення електронних торгів про реалізацію предмета іпотеки за адресою: АДРЕСА_1 не забезпечує ефективного відновлення її порушених прав на нерухоме майно, оскільки такий спір підлягає розгляду за правилами позовного провадження.

За таких обставин, ухвала суду на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення, яким скаргу ОСОБА_1 в частині вимог про визнання неправомірними: постанов головного державного виконавця Заводського відділу ДВС Опята Ю. Ю. від 16 жовтня 2020 року про опис та арешт майна боржника - житла за адресою: АДРЕСА_1 та квартири за адресою: АДРЕСА_2 , дій головного державного виконавця Заводського відділу ДВС щодо опису та арешту житла за адресою: АДРЕСА_1 у відсутності понятих, щодо залучення до виконавчих дій за вкааною адресою представника ПАТ «ПУМБ», працівника поліції та допуску їх в житло без згоди ОСОБА_1 , а також дій головного державного виконавця Заводського відділу ДВС Опята Ю.Ю. щодо залучення до виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_2 представника ПАТ «ПУМБ» - залишити без розгляду. У задоволені скарги ОСОБА_1 в частині вимог про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Заводського відділу ДВС Опята Ю.Ю. щодо реалізації житла за адресою: АДРЕСА_1 та покладення обов`язку відізвати з ДП «Сетам» дозволу на здійснення електронних торгів про реалізацію предмета іпотеки за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду та ухвалення нового судового рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 в частині вимог про визнання неправомірними:

- постанови головного державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Опята Юрія Юрійовича ВП № 61857777 від 16 жовтня 2020 року про опис та арешт майна боржника - житла за адресою: АДРЕСА_1 ;

- постанови головного державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Опята Юрія Юрійовича ВП № 61857777 від 16 жовтня 2020 року про опис та арешт майна боржника квартири за адресою: АДРЕСА_2 ;

- дій головного державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Опята Юрія Юрійовича щодо опису та арешту житла за адресою: АДРЕСА_1 у відсутності понятих;

- дій головного державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Опята Юрія Юрійовича щодо залучення до виконавчих дій за адресою: м. Миколаїв, вул. 1-а Слобідська, буд. 90/1 представника ПАТ «ПУМБ», працівника поліції та допуску їх в житло без згоди ОСОБА_1 ;

- дій головного державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Опята Юрія Юрійовича щодо залучення до виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_2 представника ПАТ «ПУМБ» - залишити без розгляду.

У задоволені скарги ОСОБА_1 в частині вимог про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Опята Юрія Юрійовича щодо реалізації житла за адресою: АДРЕСА_1 та покладення обов`язку відізвати з ДП «Сетам» дозволу на здійснення електронних торгів про реалізацію предмета іпотеки за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.М. Базовкіна

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 09 квітня 2021 року.