Справа № 524/1258/21
Провадження №2/524/1829/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

18 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в якому просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її баби ОСОБА_3 .

Обґрунтовано позов тим, що після смерті відкрилася спадщина, що складається із квартири АДРЕСА_1 , належної на праві власності спадкодавцю на час смерті. Вказувала, що вона, позивач, є єдиним спадкоємцем.

У встановлений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки постійно проживає за межами України в Ізраїлі у м. Кір`ят-Моцкін.

21 червня 2020 року через нотаріуса в Державі Ізраїль оформила заяву до нотаріальної контори м. Кременчука про прийняття спадщини після померлої, яка була їй повернута державним нотаріусом.

12 жовтня 2020 року через свого представника ОСОБА_4 повторно звернулася до державного нотаріуса у м. Кременчук із заявою про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори Піцула В.Ю. від 16 жовтня 2020 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропуском шестимісячного строку на звернення із заявою.

Ухвалою судді від 23 лютого 2021 року позовну заяву було залишено без руху (а.с. 24).

11 березня 2021 року до суду від позивача було подано заяву про усунення недоліків (а.с. 27-28).

Ухвалою суду від 22 березня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено учасників справи з покладанням обов`язків щодо вчинення відповідних дій (а.с. 35).

15 квітня 2021 року до суду від представника позивача ОСОБА_2 було подано заяву про виклик свідка (а.с. 45).

Ухвалою суду від 15 квітня 2021 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 . Витребувано від Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори копію спадкової справи стосовно ОСОБА_3 , заведеної після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 47).

11 червня 2021 року до суду від представника позивача ОСОБА_2 була подана заява про приєднання доказів (а.с. 60-62).

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позов.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заявлений позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені в ньому.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи через свого представника.

Представник відповідача Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області у судове засіданні не прибув повторно. До суду надійшов електронною поштою лист представника з проханням розглянути справу за відсутності представника відповідача з ухваленням рішення згідно чинного законодавства України.

Третя особа - Четверта Кременчуцька державна нотаріальна контора Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) не направила у судове засідання свого представника. Керівництво третьої особи просило справу розглядати без участі їх представника. Додаткового повідомили у своєму клопотанні (а.с. 57), що спадкова справа після померлої не заводилася внаслідок неподання спадкоємцями відповідної заяви.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідчення свідка, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 (дошлюбне - ОСОБА_1 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Кременчук, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 05 лютого 1985 року Автозаводським районним відділом ЗАЦС, серія НОМЕР_1 , з якого також постає, що батьками вказані: - батько ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_7 .

Упродовж тривалого часу позивач проживає в Державі Ізраїль та 07.03.2004 року взяла у м.Хайфа шлюб із ОСОБА_8 (а.с. 15) та прийняла нове прізвище ОСОБА_1 без зазначення по-батькові (а.с. 14).

Батько позивача - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в Державі Ізраїль, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8), матір`ю, якого як постає зі свідоцтва про народження ОСОБА_6 була вказана ОСОБА_3 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , даний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6), яка доводилася позивачу бабою (а.с. 12,13). Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно - квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 11).

У встановлений законом шестимісячний строк позивач як спадкоємець із заявами про прийняття спадщини не звернулася і спадкова справа не заводилася (а.с. 57).

21 червня 2020 року позивач через адвоката-нотаріуса у м. Хайфа оформила заяву до нотаріальної контори м. Кременчука про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 (а.с. 9). Доказів прийняття такої заяви або відмови у її прийнятті нотаріальною конторою з відповідних причин позивачем та її представником не було надано до суду.

Як було встановлено судом та постає із постанови державного нотаріуса Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) від 16 жовтня 2020 року за № 1298/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 7), 12 жовтня 2020 року до державного нотаріуса Піцула В.Ю. від імені позивача звернулася ОСОБА_4 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 . Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину заявнику було відмовлено у зв`язку із тим, що протягом строку передбаченого ст. 1270 ЦК України, ніхто із заявами про прийняття спадщини не звертався і спадкова справа не заводилася.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1217, 1218 Цивільного Кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частиною першою та другою статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Нормами частини першої статті 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно зі статтею 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними при цьому слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19), від 26 лютого 2020 року у справі № 286/27/18 (провадження №61-39817св18).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись з позовом до суду позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що вона тривалий час постійно проживає в Ізраїлі в м. Кір`ят-Моцкін. Для оформлення спадщини вона разом із чоловіком придбали квитки на літак до України, щоб власноруч подати нотаріусу заяв про прийняття спадщини. На підтвердження надала копії квитків, придбаних на літак на 13 квітня 2020 року до Києва із повернення до Ізраїлю 28 квітня 2020 року (а.с. 17-18). Звертала увагу у позові, що наслідок введення карантинних обмежень, спричинених корона вірусом SARS-CoV-2», вона не змогла прибути до України. Крім цього, позивач посилалася також на те, що через карантинні обмеження в Україні до 11 травня 2020 року не працювали державні органи і нотаріуси не вели прийом громадян.

З огляду на зазначене позивачем, суд звертає увагу на таке.

Згідно з частиною другою статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Положення частини другої статті 1269 ЦК України кореспондується зі змістом підпунктів 3.5, 3.23 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 (далі - Порядок).

Відповідно до підпунктів 3.5, 3.6, 3.23 Порядку, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про їх відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей. Своєчасно поданою вважається заява спадкоємця, підпис на якій повинен бути засвідчений нотаріально, направлена поштою до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини, але яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. У такому випадку конверт підшивається у спадкову справу.

Доказів направлення такої заяви до нотаріальної контори м. Кременчука та її отримання нотаріусом матеріали справи не містять. Факт направлення позивачем поштою до нотаріальної контори м. Кременчука із Держави Ізраїль заяви про прийняття спадщини спростовується листом Четвертої нотаріальної контори м. Кременчука (а.с. 57) із якого постає, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 16.10.2020 року протягом 6-ти місячного строку передбаченого ст. 1270 ЦК України заяву про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 ніхто не подавав і спадкова справа не заводилася.

Крім того у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 засвідчила, що позивач є єдиним спадкоємцем після померлої баби, документи отримала від позивача у липні 2020 року, але у довіреності від 21.06.2020 р. було неправильно вказане її (свідка) по-батькові, після виправлення документів, зокрема довіреності від 03.08.2020 року та їх одержання одразу понесла до Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми).

З огляду на зазначене вище, суд вважає доводи позивача та її представника про те, що позивач не змогла вчасно подати заяву про прийняття спадщини, оскільки були закриті кордони через карантинні обмеження, безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами, оскільки такі обмеження діяли не постійно, та така заява могла бути подана нотаріусу як особисто, так і засобами поштового зв`язку.

Крім того суд звертає увагу також і на те, що відповідно до частини шостої статті 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (із змінами) «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України.

Згідно зі статтею 38 цього ж Закону, на консульські установи України серед іншого також покладений обов`язок видавати свідоцтва про право на спадщину.

Отже, позивач не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до консула консульської установи України в Державі Ізраїль. Доказів неможливості з`явитися до консульської установи або до дипломатичного представництва України за кордоном, відсутності факту припинення їх діяльності в період з 06 січня 2020 року по 06 липня 2020 року, тобто у шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, позивач та її представник не надали.

До таких висновків, зокрема дійшов Верховний Суд у своїй постанові, яка була ухвалена 12 квітня 2021 року за результатами розгляду справи № 589/1863/13-ц.

Згідно до ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи наведене, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено існування об`єктивних, непереборних та істотних труднощів, що перешкоджали подати їй у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини, у зв`язку з чим підстав для задоволення позову не знаходить.

У ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України визначено, зокрема, що:

1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі у вигляді сплаченого позивачем судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 1216 - 1218, 1268 - 1270, 1272 ЦК України, ст. 4, 5, 10 - 13, 18, 76 - 81, 83, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області, , юридична адреса: м. Кременчук, площа Перемоги, буд. № 2;

Третя особа: Четверта Кременчуцька державна нотаріальна контора Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми), код за ,

м. Кременчук, вул. Воїнів-Інтернаціоналістів, буд. № 16-а.

Повне рішення виготовлено 18 серпня 2021 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Рішення набирає законної сили у випадку закінчення строку подання апеляційної скарги або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: