Справа № 495/7927/14-ц
№ провадження 2/495/139/2021
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

20 серпня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Іванченко А.С.,

справа № 495/7927/14-ц,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради, Комунального підприємства «Асорті» про скасування рішення міської ради, усунення перешкод у користуванні майном,

представника позивача - адвоката Нестеренко Е.Г.,

представника відповідача - адвоката Бондаренко Г.І.

представників Білгород - Дністровської міської ради - Гавриленко С.В., Кононенко Н.В.,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

Позивач ОСОБА_1 24.10.2014 року звернувся до суду із позовною заявою до Білгород-Дністровської міської ради, Комунального підприємства «Асорті» про скасування рішення міської ради, усунення перешкод у користуванні майном, уточнивши свої позовні вимоги та змінивши підстави позову 20.06.2019 року, остаточно просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення Білгород-Дністровської міської ради № 681-VI від 31.10.2013 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування КП «Асорті» за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення та обслуговування приміської автостанції; зобов`язати КП «Асорті» не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні 461/1000 частин комплексу будівель та споруд будинковолодіння АДРЕСА_2 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивачу на праві власності належить 461/1000 частин комплекс будівель та споруд будинковолодіння АДРЕСА_2 , зокрема 72/1000 частин на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2009 року, 132/1000 частин на підставі договору дарування частини комплексу будинків від 16.02.2011 року та 257/1000 частин на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.12.2009 року.

Фактична площа земельної ділянки на якій знаходиться вищезазначене будинковолодіння 1934 кв.м.

За ствердженням позивача, у жовтні 2014 року на територію будівель, що належать ОСОБА_1 , прибули невідомі особи з наміром проводити роботи щодо знесення будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Йому повідомили, що земельну ділянку на якій розташоване його майно було передано КП «Асорті» у постійне користування.

Згодом, йому стало відомо, що рішенням Білгород-Дністровської міської ради № 681-VI від 31.10.2013 року було вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування КП «Асорті» за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення та обслуговування приміської автостанції.

Вказує, що передача КП «Асорті» земельної ділянки порушує його права, оскільки вказана земельна ділянка виходить за межі суміжної ділянки, на якій знаходяться будівлі і споруди, що належать ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Крім того, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки КП «Асорті», який було затверджено оскаржуваним рішенням, було розроблено із порушенням норм законодавства України, а саме п. б ч. 2 ст. 198 ЗК України, ст.50 ЗУ «Про землеустрій».

З урахуванням вищевикладеного, він і звернувся до суду за захистом своїх прав.

Не погодившись з позовними вимогами, відповідач представник Білгород-Дністровської міської ради надав суду письмовий відзив від 28.03.2019 року, згідно якого вважає безпідставними доводи позивача, які не заслуговують на увагу та не підтверджені належними та допустимими доказами, щодо порушення його прав у користуванні земельною ділянкою, на якій розташовано комплекс будівель і споруд, з посиланням на норми ст. 391 ЦК України та ст. 152 ЗК України, оскільки жодного документа, який би підтверджував право власності або право користування земельною ділянкою позивачем не надано взагалі.

ОСОБА_1 є власником комплексу домоволодінь, які розташовані на земельній ділянці право власності або право користування у відповідності до ст. 125 ЗК України якої не оформлено.

Відсутність підтвердженого права власності на земельну ділянку позбавляє ОСОБА_1 можливості захищати таке право від порушень на підставі ст. 391 ЦК України та ст. 152 ЗК України.

За ствердженням відповідача, на момент відчуження об`єктів будівництва, було відсутнє належним чином оформлене право користування земельною ділянкою, такі обставини унеможливлюють перехід такого права до нового власника нерухомості, тобто придбавши відповідні будівлі та споруди ОСОБА_1 не набув прав на земельну ділянку.

Також акцентував увагу суду, що розпорядженням міського голови № 21 від 06.02.2015 року було створено комісію в процесі роботи якої встановлено наступне: підвал літ. «Д» зруйновано, на спірній земельній ділянці забудова відсутня.

Правовстановлюючих документів на земельну ділянку у відповідності до ст. 125, 126 ЗК України у ФОП ОСОБА_2 немає.

Земельна ділянка знаходиться у власності територіальної громади м. Білгород-Дністровського.

Також відповідач додав, що після прийняття рішення Білгород-Дністровської міської ради, що оскаржується позивачем, КП «Асорті» здійснило реєстрацію земельної ділянки площею 0,0891 га, кадастровий номер :01:003:0352 у відповідності вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З огляду на викладене, вказане рішення міської ради відноситься до ненормативних актів одноразового застосування, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання, таким чином, скасувавши рішення міської ради права позивача не будуть відновлені.

Тож, з урахуванням вищенаведених обставин, просив суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

У своїй відповіді на відзив, позивач вказував, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки КП «Асорті» був виготовлений з порушенням.

Так, у матеріалах проекту відсутня довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, а також відсутні копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці.

Крім того, акт приймання передачі межових знаків на зберігання не містить підписів усіх суміжних землекористувачів, зокрема ОСОБА_1 .

Звертав увагу, що право власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на частину якого заступає земельна ділянка КП «Асорті» у ОСОБА_1 виникло до затвердження Білгород-Дністровською міською радою КП «Асорті» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки КП «Асорті» за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на принципі цілісності об`єкту нерухомості з земельною ділянкою вказував на праві користування у нього на частину земельної ділянки, на якій розташоване його домоволодіння.

З урахуванням наявності у ОСОБА_1 461/1000 частин комплексу будівель і споруд домоволодіння АДРЕСА_1 , вказував, що Білгород-Дністровська міська рада не мала права передавати частину земельної ділянки під домоволодінням ОСОБА_1 третім особам /КП «Асорті»/.

В свою чергу, посилання відповідача у відзиві на акт від 10.02.2015 року вважає хибним, адже незрозуміло на підставі чого і яких обставин комісія дійшла висновку, що земельна ділянка відповідачем оформлена у відповідності до норм законодавства.

Водночас, комісією встановлювались обставини, які безпосередньо стосуються ОСОБА_1 та земельної ділянки, на якій знаходиться його домоволодіння, проте останнього про створення такої комісії, здійснення огляду його об`єкта нерухомості повідомлено не було, в той час як представники КП «Асорті» на відміну від ОСОБА_1 брали участь в роботі комісії та мали можливість надавати пояснення по обставинам справи.

Виходячи з викладеного, просив доводи відповідача Білгород-Дністровської міської ради не враховувати, а позов ОСОБА_1 задовольнити.

У своїх письмових запереченнях від 26.04.2019 року та 10.05.2019 року КП «Асорті», з посиланням на матеріали архівної справи КП «Білгород-Дністровського БТІ», вказував, що позивач не набув права власності на підвал під літ «д» по АДРЕСА_1 в цілому, але лише на приміщення 7-2 яке на даний момент є напівзруйноване.

Крім того, що у попереднього власника частини домоволодіння ОСОБА_3 у травні місяці 2010 року вже було зруйновано буд. літ. «Д», та напівзавалений підвал літ «д».

Зазначав, що на момент інвентаризації у 1999 році знос будівель складав 60 %.

Щодо тверджень позивача на доведеності факту накладення меж будівлі під літ. «Д» на частину земельної ділянки КП «Асорті» на 6 кв.м. ґрунтуються виключно на висновку експерта № 18-1602/1646, в той час як експерт використав технічний звіт про встановлення /визначення/ меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ гр. ОСОБА_1 та КП «Асорті» без урахування заперечень проти нього відповідача.

Тож, з наведеного просив доводи ОСОБА_1 у відповіді на відзив не враховувати при вирішенні справи.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

24 жовтня 2014 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду, суддя Гайда - Герасименко О.Д. провадження по вказаній справі було відкрито. /т.1 а.с. 22/

27 січня 2015 року Ухвалою суду, суддя Гайда - Герасименко О.Д., заява представника позивача про забезпечення позову була задоволена. /т.1 а.с. 62/

27 січня 2015 року Ухвалою суду клопотання представника відповідача було задоволено, закрито провадження в частині позовних вимог. /т. 1 а.с. 65/

12 лютого 2015 року Ухвалою суду задоволено клопотання про витребування доказів по справі. /т.1 а.с. 75/

26 березня 2015 року Ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі. /т.1 а.с. 97/

01 квітня 2015 року Ухвалою апеляційного суду Одеської області, апеляційна скарга була задоволена, ухвала Білгород - Дністровського міськрайонного суду від 27 січня 2015 року про закриття провадження в частині позовних вимог була скасована та справа направлена для подальшого розгляду. /т. 1 а.с. 225-228/

22 червня 2015 року Ухвалою суду по справі призначена судово будівельно - технічна експертиза, провадження по справі було зупинено. /т.1 а.с. 243-245/

26 жовтня 2015 року Ухвалою суду провадження по справі було поновлено. /т.2 а.с. 4/

29 червня 2016 року Ухвалою суду по справі призначена судово будівельно - технічна експертиза, провадження по справі було зупинено. /т.2 а.с. 105-106/

06 березня 2017 року Ухвалою суду провадження по справі було поновлено. /т. 2 а.с. 157/

12 вересня 2017 року Ухвалою суду зобов`язано КП "Білгоро - Дністровське МБТІ" надати інвентаризаційну справу. /т.2 а.с. 220/

26 вересня 2017 року Ухвалою суду задоволено заяву про відвід судді, матеріали передані для повторного її розподілу. /а.с. 230 - 232 т.2 /

27 вересня 2017 року відповідно до розпорядження № 403 призначений повторний автоматичний розподіл судової справи. /т.2 а.с. 233/

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 27 вересня 2017 року справа розподілена судді ПРийомової О.Ю. та надійшла до судді 03 жовтня 2017 року. /т.2 а.с. 234/

04 жовтня 2017 року Ухвалою суду справа прийнята до провадження судді Прийомової О.Ю. /т.2 а.с. 235/

20 листопада 2017 року Ухвалою суду по справі призначено судово земельно - технічну експертизу, провадження на час проведення експертизи зупинено. /т. 3 а.с. 9 10/

12 лютого 2019 року Ухвалою суду провадження по справі було поновлено з призначенням справи до її підготовчого розгляду. /т. 3 а.с. 69-70/

18 листопада 2019 року Ухвалою суду по справі призначена повторно судово земельно - технічна експертиза, провадження по справі було зупинено. /т. 3 а.с. 195/

30 квітня 2021 року Ухвалою суду провадження по справі було поновлено та продовжений її підготовчий розгляд. /т.4 а.с. 2/

21 липня 2021 року Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та призначений її розгляд по сутті справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволені з підстав наведених у позові.

Представник відповідача КП "Асорті" з позовними вимогами не погодився, просить суд в їх задоволені відмовити у повному обсязі.

Представник Білгород - Дністровської міської ради в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилася, вважає їх необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

Вислухавши представника позивача, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що дійсно згідно договору дарування частини комплексу будинків від 16.02.2011 року, ОСОБА_1 прийняв в дар від ОСОБА_3 132/1000 частини комплекс будинків, розташованих: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 1934, яка у приватну власність не передана. /т.1 а.с.7-8/.

Крім того, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.12.2009 року, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради, ОСОБА_1 належало 257/1000 частин комплексу будинків за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. /т.1 а.с.9-10/.

Також матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 належать 72/1000 відповідних частин комплексу будинків згідно договору купівлі-продажу ВМК № 184572, ВМК 184573 від 26.12.2009 року, посвідчених приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, за реєстровим № 2502. /т.1 а.с.11, т.2 а.с.67-71/.

Між тим, як вбачається з приєднаних позивачем доказів, 31.10.2013 року Білгород-Дністровською міською радою було винесено рішення № 681-VІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування КП «Асорті» за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення та обслуговування приміської автостанції», згідно якого затверджено проект землеустрою земельної ділянки та надано в постійне користування КП «Асорті» земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0891 га, для розміщення та обслуговування приміської автостанції, кадастровий номер :01:003:0352. /т.1 а.с.17/.

25.11.2014 року було створено комісію згідно наказу КП «Асорті» № 55-Д від 25.11.2014 року по обстеженню земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , на яких розташовано комплекс будівель, та в результаті обстеження встановлено, що на території ділянки на місці зруйнованого «Будинку колгоспників» розташований зруйнований котлован цієї споруди, з будівничими відходами та сміттям, без жодних ознаків інших фундаментів чи підвалу. В безпосередній близькості від котловану розташовано залишки будівлі СПД ОСОБА_1 , а саме: стіни будівлі та груда каміння, з того матеріалу, що й стіни будівлі, що був у використанні. Це наводить на припущення, що даний матеріал був демонтований з цієї ж споруди/можливо з підвалу цієї споруди/. Комісія також підтверджує, що таке становище існує протягом менше 4 років. /т.1 а.с.73/.

У відповідності до Акту комісії від 10.02.2015 року, створеної Розпорядженням міського голови № 21 від 06.02.2015 року, комісією встановлено, що підвал під літ «Д» зруйновано, на спірній земельній ділянці забудова відсутня.

Правовстановлюючих документів на земельну ділянку, у відповідності до ст. 125, 126 ЗК України, у ФОП ОСОБА_2 немає.

Земельна ділянка знаходиться у власності територіальної громади м. Білгород-Дністровський.

Водночас рішенням Білгород-Дністровської міської ради № 783-VІ від 06.08.2009 року, КП «Асорті» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0981 га в постійне користування.

На підставі вказаного рішення КП «Асорті» було замовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування, розроблений та узгоджений у відповідності до ст. 186, 186-1, 198 ЗК України, а також земельна ділянка сформована у відповідності до ст. 79-1 ЗК України, кадастровий номер :01:003:0352, за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0891 га, для розміщення та обслуговування приміської автостанції.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджений рішенням Білгород-Дністровської міської ради № 681- VІ від 31.10.2013 року.

Право постійного користування земельною ділянкою зареєстровано у відповідності до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстраційний № об`єкта нерухомого майна: 3. /т. 1 а.с.74/.

Оцінка аргументів сторін, нормативне обґрунтування, висновки суду.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Так, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2015 року, зобов`язано комунальне підприємство «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» (67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, Леніна 23) надати для огляду у судовому засіданні копію інвентаризаційної справи комплексу будинків, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; відомості за ким зареєстровано комплекс будинків, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; копії документів на підставі яких було зареєстровано право власності на комплекс будинків, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано Реєстраційну службу Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Леона Попова, 24) надати відомості за ким зареєстровано право власності на комплекс будинків, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; для огляду у судовому засіданні копії документів на підставі яких було зареєстровано право власності на комплекс будинків, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано Білгород-Дністровську міську раду (67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Леніна 50) надати для огляду у судовому засіданні належним чином завірені копії: рішення Білгород-Дністровської міської ради №681-VІ від 31.10.2013 року «Про дозвіл приватному підприємству «Асорті» реконструкції першої В черги автовокзалу (магазину і кафе) по АДРЕСА_1 ; проект землеустрою щодо відведення комунальному підприємству «Асорті» земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0891 га., для розміщення та обслуговування приміської автостанції. Зобов`язано відділ Держземагенства у Білгород-Дністровському районі Одеської області (67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Леніна 3а) надати для огляду у судовому засіданні належним чином завірену копію проекту землеустрою, щодо відведення комунальному підприємству «Асорті» земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0891 га., для розміщення та обслуговування приміської автостанції.

У відповідь на ухвалу суду, від КП «Білгород-Дністровське БТІ» надійшов лист № 351 від 23.03.2015 року, згідно якого повідомлено, що станом на 31.12.2012 рік КП «Білгород-Дністровське БТІ» не здійснювалася державна реєстрація права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . /т.1 а.с.94/

07.04.2015 року на адресу суду з Відділу Держземагенства у м. Білгород-Дністровському Одеської області надіслано копію проекту землеустрою щодо відведення КП «Асорті» земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення та обслуговування приміської автостанції, підставою виготовлення якого послугувало рішення Білгород-Дністровської міської ради № 783-VІ від 06.08.2009 року «Про надання згоди на надання в оренду, постійне користування земельних ділянок та визначення ідеальної частки в землекористуванні в м. Білгород-Дністровському», де погоджено КП «Асорті» в постійне користування земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення та обслуговування приміської автостанції. /т.1 а.с.113/.

12.05.2011 року КП «Асорті» було надано до виконкому Білгород-Дністровської міської ради заяву щодо розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування. /т.1 а.с.112/

Згідно довідки з Управління містобудування та архітектури № 30 від 22.02.2012 року повідомлено, що юридична адреса земельної ділянки, запроектованої до відведення КП «Асорті» для розміщення та обслуговування приміської автостанції вул. Ізмаїльська, 56-з, м. Білгород-Дністровський Одеська область. /т.1 л.с.115/.

Начальником управління містобудування та архітектури 16.04.2013 року згідно Висновку № 70, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0891 га у власність для розміщення та обслуговування приміської автостанції визнано таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та іншими нормативно-правовим актам та погоджено /т.1 а.с.117-118/.

Згідно акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання та Акту від 13.02.2012 року вказано, що на засідання комісії були запрошені суміжні землекористувачі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення автостанції.

Суміжні землекористувачі на засіданні комісії підписали акт про встановлення меж земельної ділянки в натурі СПД ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 без обґрунтування причин відмовились від підпису в акті про встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Також зазначено, що комісією встановлено, що межі земельної ділянки яка відводиться КП «Асорті» не порушують прав та законних інтересів СПД ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 /т.1 а.с.129/.

Тож, з урахуванням оскаржуваного рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне землекористування серії 681-VІ від 31.10.2013 року, за відповідачем КП «Асорті» було зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0891 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для розміщення та обслуговування приміської автостанції, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 162992670. /т.3 а.с.115-117/

Також, з метою всебічного та об`єктивного розгляду справи, судом 20.11.2017 року було постановлено ухвалу про призначення судової земельно-технічної експертизи, згідно якої клопотання представника позивача про призначення експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Комунального підприємства «Асорті» про скасування рішення міської ради, усунення перешкод у користуванні майном задоволено. Призначено по цивільній справі судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: чи заступає земельна ділянка, яка надана в постійне користування КП «Асорті», за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення та обслуговування приміської автостанції на об`єкт нерухомості (461/1000 частин комплексу будівель та споруд), що належать ОСОБА_1 на праві приватної власності та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ? /т.2 а.с.9-10/.

Так, згідно Висновку експерта судової земельно-технічної експертизи за № 18-1602/1646 від 26.01.2019 року, у результаті зіставлення геодезичних даних /каталогів координат по просторовому місце розташуванню поворотних точок досліджуваних земельних ділянок/ на ПК, які містяться у вище вказаній технічній документації /проект землеустрою та технічний звіт/ на земельні ділянки під будівлями гр. ОСОБА_1 /під плямою забудови/ та КП «Асорті» встановлено: межі земельної ділянки КП «Асорті» площею 0,0891 га, кадастровий номер :01:003:0352 накладаються на об`єкт нерухомості гр. ОСОБА_1 літ «Д» - будівля, який розташований на другій частині ділянки пл. 228 кв.м; накладення меж земельної ділянки КП «Асорті» на об`єкт нерухомості ОСОБА_1 літ «Д» - будівля складає 6 кв.м.

Детальне зіставлення меж земельних ділянок гр. ОСОБА_1 і КП «Асорті» графічно зображено у додатку № 2 «Суміщена схема з зазначенням меж земельних ділянок гр. ОСОБА_1 і КП «Асорті» розташованих в м. Білгород-Дністровський Одеської області по вул. Ізмаїльська, 56, 56-з». /т.3 а.с.60-65/.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-ІV зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 статті 6 та статті 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з елементів здійснення принципу справедливого судочинства є принципи "рівності вихідних умов", дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді, а також принцип обґрунтованості судового рішення.

Так у пункті 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 25 жовтня 2000 року, «Суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Аналогічний висновок, висловлений Європейським судом з прав людини у п. 18 Рішення від 07 жовтня 2010 року (остаточне 21.02.2011р.) у справі «Богатова проти України» (заява №5232/04 від 27 січня 2004 року).

Більш детальніше щодо застосування складової частини принципу справедливого судочинства обґрунтованості судового рішення Європейський суд з прав людини висловився у п. 58 Рішення від 10 лютого 2010 року (остаточне 10.05.2011р.) у справі «Серявін та інш. проти України» (заява №4904/04 від 23 грудня 2003 року), а саме «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Приходячи до суті позовних вимог, судом враховуються наступні норми чинного законодавства, що врегульовують сферу даних правовідносин.

За змістом ст.115 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

У відповідності до ч. 1, 2, 4, 14 статті 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

У відповідності до ч.5,9 ст.79-1 ЗК України, формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Згідно ст. 50 ЗУ Про землеустрій» / в редакції 2003 року/, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об`єктів); розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Згідно ст. 198 ЗК України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

2. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Як вбачається з матеріалів справи, мотивами непогодження позивача з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0891 га КП «Асорті» за адресою: вул. Ізмаїльська, 56-з в м. Білгород-Дністровський було не дотримання вимог закону , а саме п.б ч.2 ст. 198 ЗК та ст. 50 ЗУ «Про землеустрій».

Суд погоджується з доводами позивача про порушення вимог закону при виготовленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування КП "Асорті" щодо відсутності довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, адже станом на момент виникнення спірних правовідносин, діюче на той час законодавства передбачало обов`язковість надання такої довідки.

Разом з тим, при уважному огляді витребуваного на запит суду /в копії/ даного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки КП «Асорті», суд в матеріалах проекту землеустрою виявив відсутність підписів усіх суміжних землекористувачів, зокрема ОСОБА_1 , що свідчить про непогодження позивача із відповідним актом.

Поміж з цим, стверджувати, що ОСОБА_1 був відсутній під час підписання акту прийому передачі межових знаків на зберігання недоцільно, адже з акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання та акту комісії від 13.02.2012 року створеної розпорядженням міського голови від 26.01.2012 року достовірно вбачається присутність усіх суміжних землекористувачів на засіданні комісії, проте СПД ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 відмовились від підпису в акті про встановлення меж земельної ділянки в натурі.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на усе вищенаведене, позивачем надано достатньо доказів та правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Разом з тим, щодо доводів відповідача, викладених у письмовому відзиві Білгород-Дністровської міської ради про відсутність у позивача жодного права на земельну ділянку, розташованого під його будівлями та спорудами, а також відсутності його у попередніх власників нерухомого майна, яким володіє наразі ОСОБА_1 , що унеможливлює перехід такого до нового власника, а отже у позивача відсутня можливість захищати таке право у відповідності до ст. 391 ЦК та ст. 152 ЗК України, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

За змістом статті 377 Цивільного кодексу України (далі ЦК), частини першої та другої статті 120 ЗК, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.

До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За ними визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК у поєднанні з нормою статті 125 ЗК слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, аналіз змісту норм статті 120 ЗК та статті 377 ЦК у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Саме таку позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 13 квітня 2016 року № 253цс16, та згодом у аналогічних висновках ВСУ, викладених у постановах від 15.01.2020 року, справа №204/9373/14-ц; від 20.11.2019 року, справа №307/3902/14-ц; від 27.11.2019 року, справа №461/2328/16-ц).

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який, хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, інших положеннях законодавства ( Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 року, справа №910/18560/16).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу протоколу Європейської конвенції з прав людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Не визнання за відповідачем (позивачем) права на користування земельною ділянкою можна вважати такими, що являють собою втручання у його право реалізувати свої «законні сподівання» незалежно від того, чи вважається це втручанням «на мирне володіння своїм майном» у значенні першого речення статті 1 Першого протоколу, чи позбавленням його майна у значенні другого речення цієї статті, а застосовні в цій справі принципи є одними й тими самими - вони вимагають наявності підстав, що виправдовують такий захід з точки зору вимог цієї статті згідно з її тлумаченням в усталеній практиці Європейського Суду.

Зокрема, для того, щоб з`ясувати чи було порушено право гарантоване статтею 1 Першого протоколу суду необхідно дати відповідь на питання: чи було втручання у право передбачене законом, чи переслідувало воно легітимну мету (було здійснено «в інтересах суспільства»), чи було воно пропорційним по відношенню до переслідуваної мети.

При цьому, як згідно із статтею 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права, також вказаний принцип є однією з основ демократичного суспільства і втілюється у всіх статтях Конвенції.

Зокрема, одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (абзац третій пункт 3.1. рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу восьмого пункту 5 частини першої статті 11 Закону України «Про міліцію»).

У постанові ВСУ від 30.09.2015 року по справі № 6-1003цс15, висловлено таку правову позицію, самим фактом передачі земельної ділянки в постійне користування ДП «Бершадське лісове господарство» до виникнення у позивача права на нерухоме майно, розташоване на частині цієї земельної ділянки, не порушене і право користування земельною ділянкою, яке належить ДП «Бершадське лісове господарство», до нього на підставі статті 120 ЗК України не перейшло.

Разом з тим, дослідивши фактичні обставини справи, судом встановлено, що у позивача право на нерухоме майно, а саме 461/1000 частин комплексу будівель та споруд будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 виникло перш ніж було оформлено право постійного користування на земельну ділянку за КП «Асорті», тож виходячи з принципу цілісності об`єкту нерухомого майна із земельною ділянкою, та з урахуванням норм чинного цивільного та земельного законодавства та рішень ВСУ приходить до висновку про наявність у позивача права користування під його будівлями рівною частиною площі , необхідної для їх обслуговування, не у розмірі 1934 кв.м., та про те заперечує відповідач, а саме у розмірі відповідній площі будівель та споруд, що належать на праві власності позивачу.

Крім того, суд ставиться критично до стверджень відповідача про те, що станом на момент оформлення ним права користування на земельну ділянку, належні позивачу будівлі літ «Д», частково підвал літ «д» були знищені, покладаючись лише на інформацію викладену у акті комісії від 10.02.2015 року, яка спростована висновком експерта судової земельно-технічної експертизи № 18-1602/1646 від 29.01.2019 рок, де об`єкти нерухомості, в т.ч. що входять до складу 72/1000 частин будинковолодіння, належного ОСОБА_1 в т.ч. літ «Д» -будинок», , літ «д»- підвал у складі приміщення 7-2 перевірялись експертом.

В той же час посилання на те, що в момент придбання ОСОБА_1 72/1000 частин комплексу будинків, знос будинку літ «Д» дорівнював 60 % відповідає технічним документам на відповідний будинок, проте не свідчить про його зруйнованість на момент розгляду справи в суді.

Щодо стверджень відповідача на недоведеності факту накладення меж будівлі під літ. «Д» на частину земельної ділянки КП «Асорті» на 6 кв.м., що ґрунтуються виключно на висновку експерта № 18-1602/1646, в той час як експерт використав технічний звіт про встановлення /визначення/ меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ гр. ОСОБА_1 та КП «Асорті» без урахування заперечень проти нього відповідача, суд зазначає, що за клопотанням відповідача, на підставі викладених обставин, 18.11.2019 року судом було призначено повторну судову земельно-технічну експертизу, яка не була проведена з підстав відсутності оплати вартості експертизи стороною відповідача, у зв`язку з тим, як повідомлено в його заяві від 20.04.2021 року, у КП «Асорті» після запровадження карантинних обмежень було позбавлено частини доходу, внаслідок чого відповідач позбавлений можливості сплатити рахунок за проведення експертизи, при цьому наслідки ст. 109 ЦПК України відповідачу зрозумілі.

У відповідності до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Таким чином, суд не бере до уваги доводи та мотиви відповідача щодо непогодження з проведеною судовим експертом Ярован В.М. судової земельно-технічної первісної експертизи та складеним 29.01.2019 року відповідним Висновком № 18-1602/1646.

На підставі вищевикладеного, оскільки при затвердженні оскаржуваним рішенням Білгород-Дністровської міської ради № 681-VІ від 31.10.2013 року проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0891 га в постійне користування для розміщення приміської автостанції КП «Асорті», у позивача було наявне право власності на 461/1000 частини комплексу будівель і споруд будинковолодіння АДРЕСА_1 , то відповідно орган місцевого самоврядування мав враховувати принцип правової визначеності та не допустити втручання у право позивача реалізувати свої «законні сподівання» на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади,органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, з урахуванням усього вищевикладеного, вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення Білгород-Дністровської міської ради № 681-VІ від 31.10.2013 року є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог про зобов`язання відповідача не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_1 належного йому комплексу будівель і споруд, судом встановлено наступне.

Так, підставою для звернення з відповідним позовом позивач вказував, що після оформлення права постійного користування земельною ділянкою КП «Асорті», невідомі особи звернулись до нього з вимогою звільнити частину такої шляхом знесення будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , з посиланням на передачу земельної ділянки КП «Асорті» у постійне користування.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

У відповідності до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

2. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Поміж з цим, виходячи з того факту, що рішення Білгород-Дністровської міської ради, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення відповідачу КП «Асорті» у постійне користування земельної ділянки, що став підставою для реєстрації такого права, скасований на підставі задоволення позову ОСОБА_2 в цій частині, тому вказаним втрачається право користування КП «Асорті» на відповідну земельну ділянку.

Поміж тим, доказів того, що відповідач КП «Асорті» є суміжним землевласником його земельної ділянки, або йому належать певні об`єкти нерухомості поряд з нерухомістю Гарібова Е.Г. позивачем не надано.

Тому, вимоги ОСОБА_1 висуваються до потенційного землекористувача, який в майбутньому можливо знову набуде прав на відповідну земельну ділянку, що суміжна з наявної у користуванні ОСОБА_1 , однак доказів тому позивачем не надано, так само як і відсутні докази того, що позивачу чинились або будуть чинитись певні перешкоди саме КП «Асорті», тож усунення в судовому порядку його від вчинення певних дій, буде передчасним, а отже суд вважає за доцільне відмовити позивачу у задоволенні позову у цій частині позовних вимог.

Керуючись, ст. ст. 15, 16, 21, 317, 319, 321, 377 ЦК України, ст. ст. 79-1, 115, 120,123, 152, 198 ЗК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 365 ЦПК України, суд,-

УХВАЛ И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради, Комунального підприємства «Асорті» про скасування рішення міської ради, усунення перешкод у користуванні майном задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Білгород-Дністровської міської ради № 681-VІ від 31.10.2013 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування КП «Асорті» за адресою: вул. Ізмаїльська, 56-з, в м. Білгород-Дністровський, Одеська область, для розміщення та обслуговування приміської автостанції.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Білгород-Дністровська міська рада, , що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Леніна, буд. 56.

Відповідач: Комунальне підприємство «Асорті», , адреса: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Першотравнева, 75.

Повний текст рішення складений 20 серпня 2021 року.

Суддя: