Провадження №2/447/269/21
Справа №447/212/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

09.08.2021 м. Миколаїв

Львівська область

Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді Павліва В.Р.,

за участю секретаря судового засідання Стронської Р.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні,-

Процесуальні дії у справі.

28.01.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він та його молодший син ОСОБА_3 є співвласниками на праві приватної (спільної часткової) власності об`єкту житлової нерухомості - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана на підстав договору купівлі-продажу від 25.05.2015. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 є власником 3/4 частин вказаної квартири, ОСОБА_3 - 1/4 частини цієї квартири. У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яка є колишньою дружиною позивача та шлюб з якою розірвано 11.09.2020 відповідно до рішення Миколаївського районного суду. Відповідачка у вказаній квартирі не проживає на протязі одного року. Фактично вибувши з місця проживання відповідачка не знялась з місця реєстрації і добровільно зробити цього не бажає, чим порушує права позивача, оскільки це створює перешкоди в отриманні позивачем житлової субсидії, ставить його у скрутне матеріальне становище, витрат по утриманню квартири не несе, комунальні послуги не оплачує. Тому просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 908 гривень.

Ухвалою суду від 16.02.2021 по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_4 звернувся в суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18.02.1995 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області, актовий запис №1, свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 від 18.02.1995. Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області шлюб розірвано.

25.05.2015 за спільні кошти подружжя ОСОБА_1 придбано частку 3/4 квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що зазначена частка придбана ОСОБА_1 під час шлюбу з ОСОБА_2 належить їм обом на праві спільної сумісної власності, у зв`язку з цим ОСОБА_2 має право на 3/8 спільного сумісного майна подружжя з частки ОСОБА_1 1/2, тобто на 3/8 у зазначеному нерухомому майні. Тому ОСОБА_2 просить суд визнати частку розміром 3/4 квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:08) об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати право власності ОСОБА_2 на частку розміром 3/8 квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати: на оплату судового збору в розмірі 1816 гривень та професійної правничої допомоги в розмірі - 15000 гривень.

Крім того, 24.03.2021 представником ОСОБА_2 ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому зазначив, що підстави для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням відсутні, оскільки квартира була придбана ОСОБА_1 під час шлюбу та за спільні кошти подружжя. Позбавлення ОСОБА_2 права користування нерухомим майном, співвласником якого вона являється, є недопустимим.

05.04.2021 ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні, разом із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

16.04.2021 ОСОБА_1 - позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним подав відзив на зустрічний позов. Заперечив проти заявлених вимог ОСОБА_2 з тих підстав, що спірна квартира не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в розумінні положень ч.1 ст.60 СК України, оскільки вона була придбана за особисті грошові кошти ОСОБА_1 , які йому надала його мати ОСОБА_5 і яка може цей факт підтвердити. Першопочатково договір купівлі-продажу спірної квартири мав укладатися від імені матері ОСОБА_1 , як покупця, який надав грошові кошти на придбання квартири, однак для збереження сім`ї ОСОБА_1 оформив договір купівлі-продажу на своє ім`я та ім`я неповнолітнього сина.

Зазначив, що сам факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

13.05.2021 представником відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 подано відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву в якому зазначив, що у відзиві на позовну заяву позивачем вказується, що спірна квартира була куплена за його особисті кошти, що були надані його матір`ю - ОСОБА_5 , але всупереч обов`язку доказування ці обставини жодними доказами не підтверджені. Вважає, що допустимим доказом того, що ОСОБА_5 подарувала кошти ОСОБА_1 міг би бути нотаріально посвідчений договір дарування валютних цінностей, який мав би бути укладений, оскільки вартість частки квартири становить 168165 грн. відповідно до договору купівлі продажу.

Представником ОСОБА_4 подано до суду клопотання про витребування в Новороздільській державній нотаріальній конторі копії заяви ОСОБА_1 на укладення договору купівлі-продажу від 25.05.2015, оскільки відповідь на запит, який був зроблений в Новороздільську нотаріальну контору не надходила.

24.05.2021 представником ОСОБА_1 ОСОБА_6 подано клопотання про подання доказів, а саме копії нотаріально посвідченого договору дарування грошей між ОСОБА_1 та його матірю ОСОБА_5 від 19.05.2021, яким засвідчено факт дарування у вересні 2014 року грошових коштів у сумі понад 10000 євро та який засвідчений нотаріально лише 19.05.2021 у зв`язку з тим що ОСОБА_5 прибула в Україну 26.04.2021 після десятирічного проживання в Республіці Італія.

31.05.2021 представником ОСОБА_4 подано клопотання про долучення копії відповіді із Новороздільської нотаріальної контори, яка надійшла на адвокатський запит.

16.06.2021 ухвалою Миколаївського районного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Заяву ОСОБА_1 про виклик свідка ОСОБА_5 та заяву ОСОБА_4 про витребування доказів, а саме копії нотаріально завіреної заяви ОСОБА_2 , якою надано згоду ОСОБА_1 на укладення договору купівлі-продажу від 25.05.2015 із Новороздільської державної нотаріальної контори задоволено.

06.08.2021 на адресу Миколаївського районного суду надійшла копія нотаріально завіреної заяви ОСОБА_2 , якою надано згоду ОСОБА_1 на укладення договору купівлі-продажу від 25.05.2015.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_6 первісний позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечила, посилаючись на те, що твердження відповідачки по первісному позову та позивачки по зустрічному позову стосовно придбання спірної квартири в період шлюбу та належності квартири сторонам на праві спільної сумісної власності не відповідають дійсності, оскільки 3/4 частки квартири на праві особистої приватної власності належить ОСОБА_1 . У задоволені зустрічного позову просила відмовити.

Представник відповідачки за первісним позовои та представник позивачки за зустрічному позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний позов заперечив, просив відмовити у його задоволені. Зустрічний позов підтримав з підстав, викладених в позові та відзиві на первісний позов.

Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.4 ст. 9 ЖК УРСР).

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що сторони з 18.02.1995 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 11.09.2020 рішенням Миколаївського районного суду Львівської області розірвано.

У шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В період шлюбу 25.05.2015 ОСОБА_1 уклалав договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори Шолох О.Я., відповідно до якого ОСОБА_1 набув 3/4 квартири за адресою: АДРЕСА_1 у приватну спільну часткову власність.

За правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору в інтересах сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Згідно ст. 63 СК України дружина й чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно вимог ст. 69 та ст. 70 СК України, в разі поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю.

Згідно ч.ч.1,3 ст.356 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 38020653 від 25.05.2015 року, виданого 25.05.2015 Новороздільською державною нотаріальною конторою встановлено, що реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08, об`єкт нерухомого майна: квартира; форма власності: приватна, розмір частки 3/4, власником майна є ОСОБА_1 підстава виникнення права власності є договір купівлі-продажу; серія та номер: 1753.

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Новороздільської міської ради від 16.09.2020 року № 4814 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 .

З акту обстеження житлових умов від 09.09.2020, складеного комісією вбачається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 не проживає з лютого 2020 року, зі слів заявника ОСОБА_1 .

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_6 в судовому засіданні стверджувала, що спірна квартира є особистою власністю ОСОБА_1 , однак достатніх доказів, які б підтверджували той факт, що квартира є виключно особистою власністю позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, суду не надано. В обґрунтування позову представник посилався на ту обставину, що договір купівлі-продажу оформлений за особисті кошти ОСОБА_1 , що підтверджується копією договору дарування грошей між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Даний договір суд не може взяти до уваги, оскільки такий відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України іншим учасникам не надсилався, укладений у 2021 році та вказані події, що мали місце до купівлі спірної квартири, що є недопустимим доказом так, як вказаний документ створено після подання зустрічного позову.

Слід зауважити, що представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 обґрунтовано посилався на ст. 65 СК України щодо згоди другого з подружжя на укладення договорів одним із подружжя, оскільки ст. 65 СК стосується договорів, які подружжя або один з них укладає з іншими особами щодо майна, яке їм належить на праві спільної сумісної власності, а тому суд бере до уваги як доказ по справі нотаріально завірену заяву ОСОБА_2 на купівлю у спільну власність чоловіком - ОСОБА_1 3/4 часток квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що спірна квартира набута позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) за час шлюбу. Останнім не спростовано її набуття за спільні кошти.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 5ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, як це встановлює ст. 65 СК України.

Виходячи з положень ст. 60, 61, 65 Сімейного кодексу, спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Частки сторін в спільній сумісній власності подружжя є рівними, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, якщо інше не було визначено домовленістю між ними.

Частинами 2,3 ст.70 СК України передбачено умови відступу судом при поділі майна подружжя від засади рівності часток за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один з них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка можу бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Отже, судом встановлено, що 3/4 частки квартири є спільною сумісною власністю сторін, яка підлягає поділу та за кожним із них слід визнати право власності на 3/8 частини вказаної квартири.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки ОСОБА_2 є власником 3/8 частин квартири, то її право власності є непорушним, тому вона не може бути визнана такою, що втратила право користування вказаною квартирою, у зв`язку з чим первісний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Таким чином, з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65,69, 70, 71 СК України, ст.ст.204, 321, 328, 368, 369, 372 ЦК України, суд,

ухвалив:

У первісному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні задоволити.

Визнати частку розміром 3/4 квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08) об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати право власності ОСОБА_2 на частку розміром 3/8 квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати: на оплату судового збору в розмірі 1816 грн. та професійної правничої допомоги в розмірі 15000 грн., а всього 16816 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Павлів В. Р.