22-ц/804/2169/21

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 року місто Маріуполь

справа № 263/12775/20

провадження № 22-ц/804/2169/21

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Лісового О.О.

суддів Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.

секретар судового засідання Лазаренко Д.Т.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач: акціонерне товариство «УкрСиббанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Тіторенка Ігора Анатолійовича, який діє від імені та в інтересах відповідача акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Шевченко О.А. від 17 травня 2021 року у цивільній справі №263/12775/20 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання іпотеки такою, що припинена та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек записів щодо обтяження майна, яке є предметом іпотеки,

в с т а н о в и в :

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

19 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі АТ «УкрСиббанк»), який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» про визнання іпотеки такою, що припинена та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек записів щодо обтяження майна, яке є предметом іпотеки.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 04 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладений кредитний договір №0, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 20 000,00 доларів США, строком погашення до 04.10.2037 року зі сплатою по відсотковій ставці 11,8% річних.

В забезпечення повернення кредиту між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» 04 жовтня 2007 року укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бодягіною І.І., зареєстровано в реєстрі за № 2582, в іпотеку переданий житловий будинок АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 .

У зв`язку із посвідченням іпотечного договору приватним нотаріусом Бодягіною І.І. накладено заборону на відчуження предмету іпотеки від 04 жовтня 2007 року, зареєстровано в реєстрі за № 2.

Своєчасно ОСОБА_1 грошові кошти не повернула, у зв`язку з чим рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 квітня 2010 року у солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто 168099,65 грн.

За період з 2010 року по лютий 2016 року ОСОБА_1 погасила заборгованість за кредитом, однак ПАТ «УкрСиббанк» з 2010 року по теперішній час нараховує відсотки за кредитом. У 2014 році ОСОБА_1 звернулась із вимогою щодо зупинення нарахування відсотків за кредитом. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2014 року, а у подальшому рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 про зупинення нарахування відсотків за кредитом задоволені. У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «УкрСиббанк» за довідкою про відсутність заборгованості за кредитом. 14 серпня 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» надана відповідь про те, що остання повинна виплатити заборгованість у іноземній валюті. 20 березня 2017 року позивач звернулась до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області із питанням щодо роз`яснення зняття арешту, ОСОБА_1 роз`яснено, що для зняття заборони на відчуження необхідно надати довідку про відсутність заборгованості. У зв`язку з чим, позивач просить суд визнати договір іпотеки припиненим та виключити з відповідних реєстрів записи про щодо обтяження її майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» про визнання іпотеки такою, що припинена та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек записів щодо обтяження майна, яке є предметом іпотеки задоволено.

Визнано договір іпотеки нерухомого майна та земельної ділянки від 04 жовтня 2007 року №2583 припиненим.

Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек записи щодо обтяження майна, яке є предметом договору іпотеки від 04 жовтня 2007 року №2583, а саме: будинку АДРЕСА_2 .

Рішення суду мотивовано тим, що забезпечені іпотекою зобов`язання за кредитним договором виконані в повному обсязі, у зв`язку з чим зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від кредитного договору, припиняються. Крім цього, у зв`язку із припиненням іпотечного договору, підлягає зняттю заборона відчуження нерухомого майна та виключення відповідного запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

16 липня 2021 року адвокат Тіторенко І.А., який діє від імені та в інтересах АТ «УкрСиббанк», подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подали апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що обов`язки позичальника ОСОБА_1 перед банком не виконано в повному обсязі. Станом на 01.07.2021 року за кредитним договором обліковується заборгованість. Посилання позивача на закінчення виконавчого провадження з підстав повного виконання рішення суду не є підтвердженням виконання зобов`язання за кредитним договором, а лише свідчить про виконання рішення суду.

Апелянт зазначає, що за рахунок предмета іпотеки АТ «УкрСиббанк», як іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги, які виникли за кредитним договором, у тому числі по стягненню процентів за ст. 625 ЦК України.

Також вказує на процесуальні порушення суду при розгляді справи. Відповідача не було належним чином повідомлено про розгляд справи, судові повістки, ухвали суду, копія рішення та інші документи на адресу АТ «УкрСиббанк» не надходили.

Доводи інших учасників справи.

6 серпня 2021 року на адресу апеляційного суду від позивачки ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу від 17 травня 2021 року, в якому вона просить на відхиленні апеляційної скарги та залишенні рішення суду першої інстанції без змін, яке є законним та обгрунтованим.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 липня 2021 року визначений склад суду: Лісовий О.О. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Ткаченко Т.Б.

Ухвалою апеляційного суду від 23 липня 2021 року у справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою апеляційного суду від 03 серпня 2021 року у справі закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

04 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладений кредитний договір №0, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 20 000,00 доларів США, строком погашення до 04.10.2037 року зі сплатою по відсотковій ставці 11,8% річних.

Виконання зобов`язань за наведеним кредитним договором забезпечено іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» 04 жовтня 2007 року, відповідно до якого в іпотеку переданий житловий будинок АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 .

У зв`язку із посвідченням іпотечного договору приватним нотаріусом Бодягіною І.І. накладено заборону на відчуження предмету іпотеки від 04 жовтня 2007 року, зареєстровано в реєстрі за № 2.

Своєчасно ОСОБА_1 грошові кошти не повернула, у зв`язку з чим рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 квітня 2010 року у солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто 168099,65 грн.

На виконання вказаного рішення суду відкрито виконавче провадження № 51363968 про стягнення боргу з ОСОБА_1

13 червня 2016 виконавче провадження № 51363968 про стягнення боргу з ОСОБА_1 закінчено на підставі фактичного повного виконання рішення.

Мотивувальна частина.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частинами 1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив рішення суду скасувати, в задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити, пояснення позивачки, яка заперечувала проти апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача АТ «УкрСиббанк» підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У частині першій статті 599 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

У пунктах 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що: «іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц)».

Cуд встановив, що 04 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладений кредитний договір №0, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 20 000,00 доларів США, строком погашення до 04.10.2037 року зі сплатою по відсотковій ставці 11,8% річних.

Виконання зобов`язань за наведеним кредитним договором забезпечено іпотечним договором, укладеним між банком та ОСОБА_1 , відповідно до якого в іпотеку переданий житловий будинок АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 (п.1.1 договору іпотеки).

Через порушення боржником строків сплати чергових щомісячних платежів АКІБ «УкрСиббанк» у 2010 році звернувся із позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитом і рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 07 квітня 2010 року задоволено позов АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 04.10.2007 року в сумі 166279 грн 65 коп., яку стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Заочним рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання дій неправомірними та зобов`язання провести перерахунок суми заборгованості задоволені.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18 лютого 2015 року заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2014 року скасовано у частині задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання ПАТ «УкрСиббанк» проводити розрахунок та зарахування по кредиту, внесені після рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області № 2-1 138/2010 року від 07 квітня 2010 року в гривнях; зобов`язання ПАТ «УкрСиббанк» зробити перерозподіл грошових коштів, внесених на оплату кредиту по договору кредиту № 0 після винесення рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області № 2-1 138/2010 року від 07 квітня 2010 року по диференційному виду платежу, змінивши черговість зарахування тіла кредиту та нарахування відсотків на фактичну заборгованість по тілу кредиту відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Судової плати у цивільних справах Верховного Суду України від 04 вересня 2015 року у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання дій неправомірними та зобов`язання провести перерахунок суми заборгованості за заявою ПАТ «УкрСиббанк» про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2014 року та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 18 лютого 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2015 року відмовлено.

На виконання вказаного рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 квітня 2010 року відкрито виконавче провадження № 51363968 про стягнення боргу з ОСОБА_1

13 червня 2016 виконавче провадження № 51363968 про стягнення боргу з ОСОБА_1 закінчено на підставі фактичного повного виконання рішення (а.с. 23-24).

Таким чином, АТ «УкрСиббанк» використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, звернувшись до суду, кредитна заборгованість несвоєчасно, але погашена в повному обсязі.

Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 357/5125/16-ц, провадження № 61-15142сво18.

В рішенні Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 квітня 2010 року вже стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку штрафні санкції за порушення виконання зобов`язання за кредитним договором, Банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, тож всі посилання Банку про правомірне нарахування відсотків на прострочену заборгованість за кредитним договором та штрафних санкцій є безпідставними.

Оскільки основне зобов`язання за кредитним договором припинилося шляхом його виконання в повному обсязі, похідні зобов`язання позивача перед відповідачем у вигляді іпотеки за Іпотечним договором також припинились.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Доводи апеляційної скарги відповідача АТ «УкрСиббанк» про те, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про припинення договору іпотеки у зв`язку із виконанням зобов`язань за кредитним договором, є безпідставними, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, після звернення Банку до суду з позовом про дострокове стягнення кредиту, змінився порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 127/4103/16-ц, провадження № 61-46751св18.

Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору).

Встановивши відсутність зобов`язань позивача по справі за кредитним договором укладеним з позивачем на час розгляду справи судом, апеляційний суд вважає, що відсутні законні підстави для обмеження цивільного права щодо володіння, користування та розпорядження власністю і воно підлягає захисту у спосіб визначений позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не позбавлений можливості пред`явити до позивача вимоги відповідно до статті 625 ЦК України за кредитним договором № 0 від 04.10.2007 року, не спростовують правильність висновків суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Що стосується доводу апеляційної скарги щодо порушення процесуальних прав відповідача при розгляді даної справи, колегія суддів зазначає наступне

.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В апеляційній скарзі представник АТ «УкрСиббанк» зазначає, що відповідач не отримував від суду першої інстанції ніякої кореспонденції, у тому числі і судову повістку про виклик у судове засідання 17 травня 2021 року, коли було ухвалено рішення.

За правилами ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 ЦПК України розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Матеріали справи не містять відомостей про вручення АТ «УкрСиббанк» судової повістки на 17 травня 2021 року.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Складовою частиною визначеного ст. 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом

.

У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 03 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи

.

Суд першої інстанції на зазначені вимоги закону та практики його застосування уваги не звернув, розглянув справу за відсутності учасника справи, щодо якого відсутні відомості про належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи 17 травня 2021 року, розгляд справи не відклав, чим порушив його конституційне право на участь у судовому розгляді та вимоги ст. 6 Конвенції щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Зазначені порушення, з огляду на вимоги п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційним судом встановлено порушення норм процесуального права, а саме справу розглянуто судом за відсутності представника відповідача АТ «УкрСиббанк», не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, що з огляду на вимоги п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи

.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат не вирішив, за наслідками апеляційного перегляду справи позов задовольняється, тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 880 грн судового збору за подання позову.

Відомості про інші судові витрати сторонами не надані.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Тіторенка Ігора Анатолійовича, який діє від імені та в інтересах відповідача акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 травня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання іпотеки такою, що припинена та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек записів щодо обтяження майна, яке є предметом іпотеки задовольнити.

Визнати договір іпотеки нерухомого майна та земельної ділянки від 04 жовтня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Бодягіною І.І. та зареєстрований в реєстрі за №2582 припиненим.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек записи щодо обтяження майна, яке є предметом договору іпотеки від 04 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Бодягіною І.І. та зареєстрованого в реєстрі за №2582, а саме: будинку АДРЕСА_2 .

Стягнути з акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 880 (вісімсот вісімдесят) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О. Лісовий

Судді: С.А. Зайцева

Т.Б. Ткаченко

Повний текст постанови складено 18 серпня 2021 року.