№ 207/2751/20
№ 2/207/470/21
27 січня 2021 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Юрченко І.М.
при секретарі Сівачук А.А.
за участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні заочно справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Звертаючись до суду, позивачка в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона, проживає та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , яка знаходиться у комунальній власності міста та була надана їй 22 липня 1986 року по ордеру № 126 серія 121, який був виданий їй Придніпровським хімічним заводом.
У даній квартирі зареєстровано п`ятеро людей, а саме: вона - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 , дочка - ОСОБА_3 , онук - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , онук - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач, який на даний час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, фактично, з 2004 року по даний час в зазначеній квартирі не проживає та не з`являється.
Відповідач, який не проживає за вищезазначеною адресою втратив право на користування квартирою, внаслідок його відсутності без поважних причин понад шість місяців.
На даний час в квартирі проживає вона разом з дочкою та онуками, сплачує плату за комунальні послуги. Відповідач не проживає в даній квартирі з 2004 року, особисті речі відповідача в ній відсутні, ніякої кореспонденції на його ім`я не надходить, окрім того він не допомагає сплачувати комунальні послуги, які на нього нараховуються.
Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховується плата за них, чим об`єктивно порушуються її права, тому вона змушена звернутися за захистом своїх прав до суду.
На підставі зазначеного позивачка просила: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку в квартирі.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Додатково пояснила, що після розлучення у 2012 року, відповідач в квартирі АДРЕСА_1 не з`являвся жодного разу. Взагалі з 2004 року в квартирі не мешкає, його особистих речей в квартирі немає. Виїхав з квартири добровільно, вона його не виганяла. Ордер на квартиру видавався на неї, не на відповідача.
Також надала суду заяву, в якій просила судові витрати залишити за нею.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка ОСОБА_1 , так як проживає в квартирі АДРЕСА_2 , знає колишнього чоловіка ОСОБА_1 ОСОБА_2 . Їй відомо, що вони розлучилися і відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_1 більше 10 (десяти) років, жодного разу вона його там не бачила, особистих речей відповідача в квартирі позивачки також немає.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання та оголошенням на сайті.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними.
Заслухавши позивача та свідка, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.
У судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії ордеру № 126 серія 121, який був виданий 22 липня 1986 року Придніпровським хімічним заводом та копії особового рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 та власником особового рахунку № НОМЕР_1 (ар.с.6).
Факт реєстрації відповідача в квартирі АДРЕСА_1 підтверджено також довідкою з відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради від 25.11.2020 року (ар.с.15).
Відповідно до акту про не проживання/проживання від 13.10.2020 року затвердженим директором КП КМР «УКОЖФ» Щебетовою Т.І. (ар.с.5) відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 , фактично не проживає з 2004 року.
Відповідно до статті 163 Житлового кодексу України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення.
Згідно з ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігаються жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно з ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
За таких обставин, слід вважати доведеними факти, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, у тому числі факт не проживання відповідача у вказаній житловій площі з 2004 року при відсутності поважної причини.
Тому, в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом позов підлягає задоволенню.
Однак вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, так як вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням згідно з нормами житлового і цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК України; стаття 405 ЦК України).
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Враховуючи викладене, за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується.
Судові витрати підлягають залишенню за позивачем, так як позивачка подала про це заяву.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 128, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Судові витрати залишити за позивачою ОСОБА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 01 лютого 2020 року.
Суддя І.М. Юрченко