печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2021 р. суддя Печерського районного суду м. Києва Литвинова І. В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про знаття арешту з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява з вимогою до відповідача про зняття арешту, обтяження з нерухомого майна, яке на праві власності належить йому, і на яке накладено арешт і оголошено заборону на відчуження у межах виконавчого провадження № 33712536 від 19 вересня 2014 року, згідно з постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із змісту позовної заяви, арешт на нерухоме майно позивача накладено постановою державного виконавця у виконавчому провадженні № 33712536, яке завершено 04 квітня 2016 року на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно змісту відповіді від 18 травня 2021 року № 2665/2, наданої відповідачем на адвокатський запит представника позивача, і нині є знищеними, у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив суд зняти арешт із належного йому майна, посилаючись на статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що позивач у виконавчому провадженні № 33712536 був боржником.

Постановою від 19 вересня 2014 року Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області при примусовому виконанні на все нерухоме і рухоме майно боржника ОСОБА_1 накладено арешт і оголошено заборону на його відчуження. Постанова виконана 25 вересня 2014 року - до Реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про обтяження № 7127874, згідно з рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Паращака В. М. № 16061546 від 25 вересня 2014 року.

04 квітня 2016 року державним виконавцем у відповідності до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа, проте одночасно із поверненням державним виконавцем не скасовано вжиті заходи забезпечення виконання рішення Звенигородського районного суду Черкаської області у справі № 2-83/2011.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Заявлені позивачем вимоги не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, так як її майно арештовано державним виконавцем і вона є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України. Тому такий позов взагалі не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, районний суд мав би відмовити у відкритті провадження у справі, а тому провадження у цій справі підлягає закриттю.

Такого правового висновку дійшла колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 листопада 2020 року у справі № 520/7100/19.

ОСОБА_1 пред`явив позов, зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача, а тому позовна заява не підлягає розгляду у порядку позовного провадження, оскільки передбачається інша форма звернення та порядок вирішення.

У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-19, 186, 352, 447 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про знаття арешту з нерухомого майна.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя І. В. Литвинова