головуючий у суді І інстанції Матійчук Г.О.
провадження № 22-ц/824/1410/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
У Х В А Л А

29 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Сержанюка А.С., Сушко Л.П.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року

у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 році Департамент патрульної поліції звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 246 045 грн 06 коп. та судовий збір у розмірі 3 690 грн 67 коп.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року позов Департаменту патрульної поліції залишено без задоволення.

Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що з огляду на обставини встановлені в судовому засіданні, за відсутності підстав для застосування статті 134 КЗпП України, пропуску строку, встановленого чинним трудовим законодавством України, для стягнення з працівника на відшкодування матеріальної шкоди середньомісячної заробітної плати відповідно до положень статті 132 КЗпП України, наявні підстави для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним набуттям особою майна, в тому числі і коштів, та порядок повернення такого майна регулюються статтями 1166-1215 ЦК України. Також, вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що призвела до пошкодження транспортного засобу «Toyota Prius», що належить позивачу, вже встановлена рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року у справі № 761/2658/17. Відтак, предметом розгляду справи № 757/50606/18-ц є лише питання стягнення збитків, завданих внаслідок ДТП. Відповідно, питання правомірності дій особи при завданні шкоди не підлягає повторному дослідженню при розгляді цієї справи.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Білицький Р.Б. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги з підстав необґрунтованості.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 23 серпня 2016 року за адресою: місто Київ, вулиця Івана Кудрі, 40 сталась дорожньо-транспортна пригода (надалі по тексту - ДТП) за участю службового автомобіля «Toyota Prius» д.н.з. НОМЕР_1 на синьому фоні (надалі по тексту - «Toyota Prius») під керуванням інспектора роти № 3 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правого берега) Управління патрульної поліції у місті Києві ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

В результаті ДТП службовий автомобіль «Toyota Prius» зазнав пошкоджень.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2016 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с.13).

Станом на 23 серпня 2016 року транспортний засіб «Toyota Prius» належав на праві власності Департаменту патрульної поліції МВС України та на підставі договору позички № 10 від 02 грудня 2015 року перебував у користуванні позивача.

З 17 грудня 2016 року позивач є власником автомобіля «Toyota Prius», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 14).

Згідно з висновку експертного дослідження № 19/13-1/58-ЕД/17 від 18 серпня 2017 року вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Toyota Prius» у результаті ДТП, яка сталася 23 серпня 2016 року, станом на момент проведення експертного дослідження, 18 серпня 2017 року, становила 246 045 грн 06 коп. (а.с. 27-57).

Згідно з пунктами 1 та 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України. Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Позивач стверджує, що відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, та будучи матеріально відповідальною особою, завдав шкоди державі в особі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України шляхом пошкодження майна в період здійснення ним установлених повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій державного органу.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ДТП сталась під час виконання відповідачем ОСОБА_1 службових обов`язків під час патрулювання в складі екіпажу патрульного автомобіля.

Таким чином, спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

З огляду на вищезазначені вимоги закону, указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби.

Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц та постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, в якій зазначено про відступ від раніше висловленої правової позиції у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17 в аналогічних спорах.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із частиною 1 статті 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 377 ЦПК України визначено, що порушення правил юрисдикції загальних судів є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, незалежно від доводів апеляційної скарги.

Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини 1 статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина 1 статті 256 ЦПК України).

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням правил юрисдикції загальних судів, а тому відповідно до вимог названих вище норм процесуального закону підлягає скасуванню апеляційним судом із закриттям провадження в цій цивільній справі, а розгляд справи, за правилами КАС України, віднесено до адміністративного суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Житомир.

Роз`яснити позивачу його право протягом десяти днів з дня отримання ним ухвали про закриття провадження у цій справі - звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись статтями 255, 367, 369, 374, 375, 377, 381-384 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Закрити провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання тексту повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді А.С. Сержанюк

Л.П. Сушко