ПОСТАНОВА

Іменем України

27 липня 2021 року м. Кропивницький

справа № 398/2264/21

провадження № 22-ц/4809/1236/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О. Л., Дьомич Л. М.

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 (стягувач),

представник заявника адвокат Гук Андрій Русланович,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 (боржник)

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Гук Андрій Русланович на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Коліуш Г. В.) від 13 травня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Гук Андрій Русланович, звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з заявою в якій просив визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Суду першої інстанції в Дубаї від 14 травня 2018 року у справі № 2166/2017 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4847930,12 дирхамів ОАЕ, а також витрати на адвокатські послуги в розмірі 1000,00 дирхамів ОАЕ. Крім того, він просив суд видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Суду першої інстанції в Дубаї від 14 травня 2018 року у справі №2166/2017.

Вимоги заявника обґрунтовано тим, що вказане рішення суду є остаточним і набрало законної сили 28 серпня 2018 року, що підтверджується судовими повідомленнями. Боржник проживає у м. Олександрії Кіровоградської області. Заява подається ним на підставі положень Договору між Україною та Об`єднаними Арабськими Еміратами про взаємну правову допомогу у цивільних та комерційних справах, що набрав чинності 20 лютого 2014 року.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 травня 2021 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Гука Андрія Руслановича про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду залишено без розгляду та повернуто заявнику. Судом роз`яснено, що залишення клопотання без розгляду не перешкоджає повторному зверненню після усунення обставин, що слугували підставою для залишення клопотання без розгляду.

Ухвала суду обґрунтована тим, що всупереч п. 2 ч. 3 ст. 466 ЦПК України до клопотання не додано офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Гук Андрій Русланович, подав до суду апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 травня 2021 року і направити справу для продовження її розгляду до того ж суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі стверджується, що суд неправильно застосував норми права оскільки послався виключно на положення ч. 3 ст. 466 ЦПК України і не врахував умови Договору між Україною та Об`єднаними Арабськими Еміратами про взаємну правову допомогу у цивільних та комерційних справах. За умовами міжнародного договору, які переважають над положенням ЦПК України на яке послався суд, заявник був зобов`язаний надати до суду і фактично надав довідку, яка засвідчує, що судове рішення є остаточним та підлягає виконанню.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 до апеляційного суду не надходив.

Заявник (стягувач) ОСОБА_1 особисто в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явився, а його представник адвокат Гук Андрій Русланович підтримав подану ним апеляційну скаргу.

Боржник за судовим рішенням ОСОБА_2 , якому суд направив судову повістку, до суду не з`явився.

Заслухавши пояснення представника заявника та дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

За приписами ч. 1 ст. 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, яке подається на розгляд суду України, містяться у ст. 466 ЦПК України. Зокрема, ч. 2 ст. 466 ЦПК України встановлено, що до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо ж міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються документи, які вказані у ч. 3 ст. 466 ЦПК України.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, входять до національного законодавства України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України (ч. 2 ст. 3 ЦПК України).

Наведені норми права дають підстави вважати, що при вирішенні судом питання дотримання стягувачем вимог до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду умови міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, мають вищу юридичну силу ніж норми ЦПК України.

26 листопада 2012 року між Україною та Об`єднаними Арабськими Еміратами був укладений Договір про взаємну правову допомогу у цивільних та комерційних справах (далі Договір), який ратифіковано Україною 19 червня 2013 року і який набрав чинності для України 20 лютого 2014 року.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 21 Договору процедура визнання або виконання судового рішення встановлюється законодавством запитуваної Сторони. Судовий орган запитуваної Сторони, компетентний визнати або виконати судове рішення, не переглядаючи справу по суті, обмежується встановленням відповідності судового рішення умовам передбаченим цим Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Договору клопотання про визнання або виконання судового рішення супроводжується:

a) засвідченою копією судового рішення;

b) довідкою, яка засвідчує, що судове рішення є остаточним та підлягає виконанню, якщо це не зазначено у самому судовому рішенні;

c) у випадку заочного судового рішення, засвідченою копією повістки або будь-якого іншого документа, який підтверджує, що відповідач був належним чином викликаний до суду;

d) документ, який засвідчує, що сторона, яка обмежено дієздатна у судовому процесі, була належним чином представлена.

Зі змісту поданого представником Халіла Ісхака Халеда Джарра до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення Суду першої інстанції в Дубаї від 14 травня 2018 року у справі № 2166/2017 вбачається, що воно супроводжувалося засвідченою довідкою від 08 квітня 2021 року з перекладом на українську мову про те, що судове рішення є остаточним та підлягає виконанню (додаток № 2 до клопотання).

У засвідченому в порядку, передбаченому п. 7 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про нотаріат», перекладі повідомлення про справи від 08 квітня 2021 року вказано, що Господарський суд першої інстанції цим засвідчує, що стягувач за судовим рішенням у справі № 2166/2017 від 08 жовтня 2017 року ОСОБА_1 подав його на виконання проти боржника ОСОБА_3 , предметом позову є вимога про сплату 435713 дирхамів ОАЕ. Станом на дату цього документу платежі за рішенням суду не здійснювалися.

Олександрійський міськрайонний суд під час ухвалення оскаржуваного рішення наявність цього документу (повідомлення від 08 квітня 2021 року) не врахував, в мотивувальній частині ухвали суд про нього жодним чином не згадав та не з`ясував, чи може він вважатися тим документом, який передбачений у п. «b» ч. 1 ст. 22 Договору.

Зі змісту ч. 4 ст. 466 ЦПК України вбачається, що суд залишає без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала, лише в тому разі коли клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених главою і розділу ІХ цього Кодексу, або до клопотання не додано всі перелічені документи.

Тобто, на етапі вирішення питання про прийнятність поданого клопотання про звернення до виконання рішення іноземного суду, що підляже примусовому виконанню, суд України, покладаючись на формальні вимоги закону або міжнародного договору, має встановити відповідність такого клопотання і доданих до нього документів мінімальним вимогам, необхідним для постановлення судового рішення.

Сутнісний аналіз клопотання та його перевірка наданими стягувачем документами здійснюється судом в процесі розгляду та ухвалення судового рішення.

При цьому, як вбачається зі змісту п. «а» ч. 1 ст. 20 Договору та п. 1 ч. 2 ст. 468 ЦПК України, неостаточність судового рішення іноземного суду являється підставою для його невизнання та невиконання, тобто підставою для відмови в задоволенні клопотання.

Встановлення цієї обставини можливе лише під час розгляду клопотання по суті, про що суд вже вказав вище.

Колегія суддів констатує, що суд першої інстанції не дотримався вимог процесуального законодавства, неправильно визначив норми, якими врегульовано вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення Суду першої інстанції в Дубаї, не врахував усіх додатків, які заявник долучив до свого клопотання, дійшов необґрунтованого висновку про відсутність одного з необхідних додатків до нього.

За таких обставин оскаржувану ухвалу суду першої інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, як така що перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 49, 364, 374, 379, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Гук Андрій Русланович, задовольнити.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 травня 2021 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття й касаційному оскарженню не підлягає. Повний текст постанови складено 30 липня 2021 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді О. Л. Дуковський

Л. М. Дьомич