ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3580/21 Справа № 209/1884/20 Суддя у 1-й інстанції - Замкова Я. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Куценко Т.Р., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Піменової М.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпро апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення із займаної посади, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення із займаної посади, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 13.04.2020 року № 405/о його було звільнено з посади інженера 2 категорії сектору технологічної підготовки

служби авіаційної безпеки Украероруху з 13 квітня 2020 року за скороченням штату

працівників на підставі п. 1. ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає прийнятий наказ незаконним та необгрунтованим, виходячи з того, що перед звільненням 03.02.2020 року відповідач видав попередження про скорочення посади та наступне вивільнення позивача і надав позивачу список вакантних посад по підприємству станом на 12.02.2020 року та згодом, 09.04.2020 року позивачеві було надано ще один перелік вакантних посад по підприємству. Однак, подані позивачем 4 заяви від 10.04.2020 року на вакантні посади: провідного інженера відділу економічної безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки, провідного інженера відділу внутрішньої безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки, інженера 1-ї категорії відділу економічної безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки, інженера 1-ї категорії групи контролю на безпеку відділу охорони та контролю управління авіаційної безпеки були проігноровані відповідачем та пізніше після звільнення позивач дізнався про неможливість його переводу на вказані вакантні посади з підстав невідповідності його професії та кваліфікації кваліфікаційним вимогам на вказані вакантні посади. З цих підстав позивач вважає, що звільнення відбулось з порушенням закону, зокрема без пропозиції йому вакантних посад, що відповідають його кваліфікації та без врахування його відповідності посаді інженера 1 категорії групи контролю на безпеку відділу охорони та контролю управління авіаційної безпеки.

На підставі наведеного позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України № 405/о від 13 квітня 2020 року в частині звільнення з посади інженера 2-ї категорії сектору технологічної підготовки служби авіаційної безпеки Украероруху; поновити його на роботі в Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України на посаді інженера 2-ї категорії сектору технологічної підготовки служби авіаційної безпеки Украероруху з 13 квітня 2020 року; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 квітня 2020 року до винесення рішення по справі та судовий збір.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України № 405/о від 13 квітня 2020 року в частині звільнення позивача з посади інженера 2-ї категорії сектору технологічної підготовки служби авіаційної безпеки Украероруху з 13 квітня 2020 року за скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України на посаді інженера 2-ї категорії сектору технологічної підготовки служби авіаційної безпеки Украероруху з 13 квітня 2020 року.

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 квітня 2020 року по 20 жовтня 2020 року включно (130 робочих днів) в розмірі 136237 гривень 40 копійок з утриманням обов`язкових податків та зборів в порядку, визначеному Податковим кодексом України.

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь держави судовий збір у сумі 1362 гривні 37 копійок.

Рішення суду в частині поновлення позивача на роботі допущено до негайного виконання.

Не погодившись з указаним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому апелянт зауважив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для поновлення позивача на роботі з підстав порушення відповідачем норм трудового законодавства при його звільненні, виходячи з того, що всі наявні вакантні посади йому пропонувалися. Обрані позивачем посади не можуть бути зайняті ним з підстав, наведених у відповіді на заяву ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення у даній справі не відповідає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював у відповідача на посаді інженера 2-ї категорії сектору технологічної підготовки служби авіаційної безпеки Украероруху з 10 червня 2019 року по 13 квітня 2020 року, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 та внутрішньою кадровою документацією ДП обслуговування повітряного руху України (УКРАЕРОРУХ). (а.с. 19-25, 26-53)

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України № 405/о від 13 квітня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з посади інженера 2-ї категорії сектору технологічної підготовки служби авіаційної безпеки Украероруху з 13 квітня 2020 року за скороченням штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 87).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що його звільнення з роботи відбулося з порушенням вимог закону, зокрема, без пропозиції йому вакантних посад, що відповідають його кваліфікації та без врахування його відповідності посаді інженера 1 категорії групи контролю на безпеку відділу охорони та контролю управління авіаційної безпеки.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, у звязку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048 цс 15.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15.

Як встановлено з матеріалів справи, наказом № 1120 від 26.12.2019 року введено в дію оновлену організаційну структуру та штатний розпис керівного складу Украероруху. (а.с.51)

Наказом № 9 від 08.01.2020 року затверджено новий штатний розпис підрозділів головного підприємства Украероруху. (а.с.50)

Згідно вказаних вище наказів посада, на якій працював позивач, - інженер 2 категорії сектору технологічної підготовки Служби авіаційної безпеки, підлягала скороченню через два місяці після отримання попередження.

Відповідно до повідомлення від 03.02.2020 року позивача ОСОБА_1 попереджено про скорочення його посади та запропоновано вакантні посади в цілому по підприємству згідно додатку до попередження. (а.с.54-86)

З указаним попередженням позивач ознайомився 12.02.2020 року та до 09.04.2020 року із заявами щодо його переведення на вакантну посаду до адміністрації підприємства не звертався.

10.04.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявами про переведення його на посади згідно запропонованого переліку вакантних посад, а саме: провідного інженера відділу економічної безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки, провідного інженера відділу внутрішньої безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки, інженера 1-ї категорії відділу економічної безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки, інженера 1-ї категорії групи контролю на безпеку відділу охорони та контролю управління авіаційної безпеки (а.с. 88-92).

Службовою запискою адміністративного директора ДП обслуговування повітряного руху України (УКРАЕРОРУХ) М.Нощенка, яка отримана ОСОБА_1 в день його звільнення 13.04.2020 року, на заяви № 2.2-01/922/20 від 10.04.2020, № 2.2-01/926/20 від 10.04.2020, № 2.2-01/927/20 від 10.04.2020, № 2.2-01/928/20 від 10.04.2020, позивача повідомлено, що до посад провідного інженера відділу економічної безпеки та відділу внутрішньої безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки визначено наступні кваліфікаційні вимоги: повна вища юридична або економічна освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем (магістр або спеціаліст); досвід роботи в правоохоронних органах не менше 2-х років; наявність свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю. Враховуючи відсутність свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю, ОСОБА_1 не відповідає кваліфікаційним вимогам він не може бути переведеним на вищезазначену посаду. До посади інженера 1 категорії групи контролю на безпеку відділу охорони та контролю управління авіаційної безпеки визначено наступні кваліфікаційні вимоги: повна вища освіта (спеціаліст, магістр); стаж роботи в галузі авіаційної безпеки не менше 5 років та на посаді оператора технічних засобів контролю на авіаційну безпеку не менше 3 років; наявність чинних сертифікатів про проходження підготовки з АБ, а саме: ТУМР123/Базовий «Базова підготовка персоналу САБ», ТУМР123-4/0 «Підготовка операторів спеціальних технічних засобів контролю». Враховуючи відсутність необхідного стажу роботи за визначеними у кваліфікаційних вимогах до посади напрямками діяльності, а також відсутність чинного сертифікату ТУМРІ23-4/0, ОСОБА_1 не відповідає цим кваліфікаційним вимогам та не може бути переведений на вищезазначену посаду. Заява ОСОБА_1 від 10.04.2020 № 2.2-01/927/20 залишена без розгляду у зв`язку з відсутністю вакантної посади інженера 1 категорії відділу економічної безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки.

Наведені вище обставини свідчать про те, що відповідачем з дотриманням вимог норм трудового законодавства було запропоновано позивачу усі наявні вакантні посади на підприємстві згідно додатку до попередження про звільнення. Але на обрані ОСОБА_1 вакансії він не міг бути працевлаштований у звязку з невідповідністю вимогам до даних посад.

У звязку з чим колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачу ОСОБА_1 при звільненні не пропонувалась інша робота на цьому ж підприємстві відповідно до його фаху.

Щодо посилання суду на те, що відповідачем не пропонувалось позивачу навчатися роботі або закінчити необхідні курси чи отримати відповідні сертифікати для переведення на інші посади, то колегія суддів зазначає, що однією з підстав неможливості бути переведеним на вакантні посади була відсутність у ОСОБА_1 досвіду і кваліфікації.

Зазначені вище обставини свідчать про дотримання відповідачем вимог трудового законодавства при звільненні позивача з роботи, тому відсутні правові підстави для його поновлення.

Оскільки позовні вимоги про стягнення заявлених позивачем сум є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, то вони також не підлягають задоволенню.

Порушень Украероруху при звільненні з роботи ОСОБА_1 судом не встановлено, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення із займаної посади, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко

І.Ю. Ткаченко