Справа № 283/503/21
провадження №2/283/349/2021
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2021 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судового засідання Селіною А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Малині в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1

до акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК»,

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

15.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Предметом позовних вимог є стягнення з Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 61048,68 грн., сплачені позивачем на користь відповідача за обслуговування кредиту за Кредитним договором №Z06.00613.003888176 від 02.05.2018 року.

Підставою позовних вимог є те, що 02.05.2018 року між сторонами було укладено Кредитний договір №Z06.00613.003888176, за умовами якого Банк надав позивачу кредит у розмірі 120 тис. грн., включаючи витрати на страховий платіж, строком на 24 місяці, а позичальник зобов`язувався повернути кредитні кошти разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) на умовах та у строки, визначені договором. Відповідно до пунктів 1.3. та 1.4. Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49% (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки становила 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку у розмірі 21,99%. Відповідно до п.5.7. Кредитного договору згідно із Законом України «Про споживче кредитування» реальна річна процентна ставка складає 103,48014832%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) на момент укладення договору складає 211861,66 грн. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань відповідно до п.2.1. Кредитного договору та за дії процентної ставки, вказаної у п. 1.4. договору. Пунктом 6 Кредитного договору визначено графік щомісячних платежів щодо погашення кредитної заборгованості, яким зокрема визначена плата за обслуговування такої заборгованості в загальному розмірі 59883,84 грн. Разом з цим, згідно п.1.11. Кредитного договору позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту.

Отже, позивач вважає, що пункти 1.1., 1.11. та 6 Кредитного договору №Z06.00613.003888176 щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості (плату за обслуговування кредиту) щомісячно в терміни та у розміри, визначені графіком щомісячних платежів за договором, є нікчемними в силу ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки оспорюваними пунктами Кредитного договору позивачу фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредитних зобов`язань, безоплатність якої прямо встановлена ч.1 ст. 11 вищезазначеного Закону України.

Згідно ч.5 ст.12 Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все те, що вона одержала на виконання цього правочину. За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 вважає, що пункти 1.1., 1.11. та 6 Кредитного договору №Z06.00613.003888176 є нікчемними в силу закону та просить стягнути сплачену ним на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» суму плати за обслуговування кредиту, яка становить 61048,68 грн., на доказ чого надає відповідні підтверджуючі документи у якості додатків до позову.

Також, 01.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про стягнення з АТ «ІДЕЯ БАНК» судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу адвоката, які становлять 9 тис. грн.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Котлубовська І.В., яка діє в інтересах позивача на підставі договору про надання правової допомоги від 04.01.2021 року та Ордеру серії КС №508907 від 09.01.2021 року, в судове засідання не з`явилися, представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача АТ «ІДЕЯ БАНК» до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належно, свою позицію щодо позовних вимог ОСОБА_1 висловив у відзиві, який надійшов до суду 04.03.2021 року. Так, представник АТ «ІДЕЯ БАНК» Трофімова Л.А., яка діє на підставі довіреності №252/21 від 04.01.2021 року, у поданому до суду відзиві зазначила, що 02.05.2018 року між сторонами було укладено Кредитний договір №Z06.00613.003888176, за яким Банк надає позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 120 тис. грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом із процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами договору. Пунктами 1.1., 1.11. та 6 Кредитного договору №Z06.00613.003888176 дійсно передбачену плату позичальника за обслуговування кредиту. Разом з цим, представник відповідача не погоджується з недотриманням Банком вимог ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» при застосуванні спірних умов Кредитного договору, оскільки у позивача є право на отримання безкоштовної інформації щодо кредитних відносин одноразово у місячний термін, про що його було додатково проінформовано Банком, а на застосування АТ «ІДЕЯ БАНК» умови про надання послуг з обслуговування кредиту на платній основі ОСОБА_1 надав свою згоду, підписавши договір, що, в свою чергу, зобов`язує позивача в силу ст. ст. 6, 526, 530, 626-629, 1054 ЦК України дотримуватися умов, на яких базуються договірні домовленості між сторонами. Отже, представник відповідача вважає, що укладаючи Кредитний договір №Z06.00613.003888176, кредитодавець та позичальник діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови. Враховуючи, що договір був підписаний ОСОБА_1 , то це підтверджує обізнаність останнього та згоду з усіма його умовами. Волевиявлення сторін було вільним та направленим на отримання реальних наслідків договору. Протягом встановленого ч.1 ст.15 Закону України «Про споживче кредитування» строку позивач не відмовився від одержання кредиту та не відкликав свою згоду на укладення договору, не звертався до відповідача за наданням додаткових роз`яснень щодо положень договору.

Згідно ч.14 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги, що, на думку відповідача, свідчить про те, що така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожною фінансовою установою самостійно, індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами Кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст.204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір на підставі ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, згідно з приписами ст.526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

З огляду на вищевказане представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Також у якості доказів своєї позиції у справі АТ «ІДЕЯ БАНК» долучив до відзиву копії документів, які стали підставою для виникнення між сторонами договірних зобов`язань у сфері кредитних відносин.

Також 04.03.2021 року представник АТ «ІДЕЯ БАНК» Трофімова Л.А. подала до суду заперечення на клопотання позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якому зазначила, що вартість таких послуг у розмірі 9 тис. грн. є завищеною, не співмірною з складністю справи та просила суд відмовити позивачу у стягненні судових витрат у повному обсязі, а у разі прийняття рішення на користь ОСОБА_1 задовольнити такі витрати в межах суми 1500 грн.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Встановлено, що 02.05.2018 року між ОСОБА_1 та АТ «ІДЕЯ БАНК» виникли правовідносини у сфері договірних зобов`язань, шляхом укладення Кредитного договору №Z06.00613.003888176, за яким Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у розмірі 120 тис. грн., а останній, в свою чергу, зобов`язувався повернути кредит разом з процентними платежами згідно з умовами договору. Банк надає кредит у день підписання договору строком на 24 місяці (а.с.69-71).

Згідно п.1.3. Договору за користування кредитом позичальник сплачує банку річну змінювану процентну ставку у розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49% (маржу банку).

Станом на день укладання договору, змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління банку становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку у розмірі 21,99% (п.1.4).

Згідно п. 1.11. Кредитного договору, за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС- повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за Кредитним договором.

Згідно п.2.1. Договору, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесків включно до 02 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в банку, МФО 336310, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2)для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно п. 3.3.1. цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в т.ч. дострокове погашення заборгованості за кредитом).

Згідно п. 5.7. Кредитного договору реальна річна процента ставка за договором складає 103.48014832 %, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складає 211861 грн. 86 коп. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань відповідно до п.2.1. цього договору та за дії процентної ставки, вказаної у п.1.4. договору.

Пунктом 6 Кредитного договору визначено графік щомісячних платежів щодо погашення кредитної заборгованості.

Пунктом 6.1 Договору визначена Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Згідно інформації, наведеній в даній Таблиці, плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 59883,84 грн. (графа 7.4 Таблиці).

З виписки АТ «ІДЕЯ БАНК» за період 02.05.2018 року по 02.04.2020 року встановлено, що відповідачем було сплачено платежів по кредиту на загальну суму 203765,68 грн., з яких 61048,68 грн. Банком було зараховано в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту (а.с.7-14, 80-81).

Відповідно до Паспорту споживчого кредиту сума кредиту складає 120 тис. грн. на строк кредитування 24 місяці на поточні потреби; процентна ставка, відсотків річних 21,99 %, процентна ставка змінювана, плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 2,15 % щомісячно від початкової суми кредиту; загальні витрати за кредитом 102272,82 грн., реальна процентна ставка 103,48014832 %; послуги страховика укладається із акредитованою в АТ " ІДЕЯ БАНК" страховою компанією договір добровільного страхування життя; наслідком прострочення виконання та або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит: пеня за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі: 0,15 - в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0,65% в період прострочення оплати з 61 календарного дня, штрафи 500 гривень за кожен випадок неподання споживачем до кредитодавця оригіналів та/або копій документів про доходи, з якою ознайомлений позивач (а.с.72-74).

Мотиви та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У цивільній справі, яка розглядається, судом встановлено, що Кредитний договір укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Аналіз умов Кредитного договору №Z06.00613.003888176 від 02.05.2018 року дає підстави суду прийти до висновку, що даний кредит є споживчим, а тому для врегулювання даних правовідносин слід застосовувати, в тому числі, і Закон України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка була чинною на момент укладення вказаного договору).

Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) у договорі про споживчий кредит зазначаються:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;

3) загальний розмір наданого кредиту;

4) порядок та умови надання кредиту;

5) строк, на який надається кредит;

6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);

7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);

8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів;

9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені;

10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

13) порядок дострокового повернення кредиту;

14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Встановивши, що банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, тощо, а позивач своїм особистим підписом засвідчив, що він погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними.

Суд вважає, що позивач не був позбавлений можливості відповідно до пункту 3.2.3 спірного договору, що узгоджується з положеннями статті 15 Закону України «Про споживче кредитування», відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно цього договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте, у вказаний строк він від договору ОСОБА_1 не відмовився, жодних заперечень, щодо його змісту не висловлював, що свідчить про його згоду з умовами укладеного договору та умовами приєднання до договору добровільного страхування життя.

Відповідно до Паспорту споживчого кредиту позивач отримав інформацію, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, про що свідчить його власноручний підпис.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В той же час, відповідно ч.1 та ч.2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Згідно з пунктом 1.11. Кредитного договору від 02.05.2018 року позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Тобто, оспорюваним пунктом 1.11. кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено.

Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6 кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів.

Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача

Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору.

Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Враховуючи наведене, оскільки позивачу було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися йому безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Так відповідач, встановивши в кредитному договорі оплату за обслуговування кредиту, не зазначив, які саме послуги за вказану плату надаються позивачу. При цьому АТ «ІДЕЯ БАНК» нараховував плату, а ОСОБА_1 сплачував за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування кредиту банком, що є незаконним та не відповідає вимогам справедливості та суперечить ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Тим більше, що сума, яка нарахована банком до сплати за таке обслуговування дорівнює половині від суми, яку позивач отримав в кредит.

За таких обставин кредитний договір в частині встановлення оплати за фактичне обслуговування кредитом слід визнати недійсним.

Разом з тим, згідно положень статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

У зв`язку із вказаним належить визнати недійними з моменту укладення договору умови вказаного Кредитного договору №Z06.00613.003888176 від 02.05.2018 року, а саме: абзац другий п.1.11, пунктів 2.5, 3.1.3 щодо обов`язку позивача сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, а також визнати недійсною п. 6.1. вказаного договору в частині визначеної в даному графіку комісії, що підлягає до сплати (пункт 7.4. Графіку платежів), яка визначена ОСОБА_1 в позовних вимогах, досліджена судом в судовому засіданні та сумнівів у собі не викликає.

Судом також встановлено, що починаючи з 02.06.2018 року позивач сплачував кошти на погашення кредитної заборгованості, а з 04.06.2018 року здійснював оплату за обслуговування кредиту, що стверджується випискою банку з 02.05.2018 року по 02.04.2020 року.

Відповідно до Паспорту споживчого кредиту сума кредиту складає 120 тис. грн. на строк кредитування 24 місяці на поточні потреби; процентна ставка, відсотків річних 21,99 %, процентна ставка змінювана, плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 2,15 % щомісячно від початкової суми кредиту; загальні витрати за кредитом 102272,82 грн., реальна процентна ставка 103,48014832 %; послуги страховика укладається із акредитованою в ПАТ " Ідея БАНК" страховою компанією договір добровільного страхування життя; наслідком прострочення виконання та або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит: пеня за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі: 0,15 - в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0,65% в період прострочення оплати з 61 календарного дня, штрафи 500 гривень за кожен випадок неподання споживачем до кредитодавця оригіналів та/або копій документів про доходи, з якою ознайомлений позивач.

Тому, як наслідок визнання недійсним умов кредитного договору в частині визначення плати за обслуговування кредитної заборгованості, також належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок здійснених ОСОБА_1 з часу укладення вказаного договору платежів на користь позивача, що на думку суду буде повністю відповідати нормам чинного законодавства.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі суд зазначає наступне.

Позивач від сплати судового збору звільнений на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути судовий збір із відповідача, який становить 908 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, суд частково задовольняє дану вимогу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В матеріалах справи наявний Договір про надання правової допомоги, укладений 04.01.2021 року між позивачем та адвокатом Котлубовською І.В. (а.с.46-47), разом з Додатком до договору (а.с.48), а також Акт приймання-передачі наданих послуг від 04.01.2021 року (а.с.50-51).

Згідно детального опису наданих послуг до Договору про надання правової допомоги від 04.01.2021 року вбачається, що замовнику ОСОБА_1 були надані наступні правничі послуги: зустріч та усна консультація клієнта (надання висновку з питання застосування наслідків нікчемності правочину в судовому порядку); підготовка позовної заяви, клопотання про витребування доказів (аналіз судової практики в подібних спорах, збір та оцінка документів, написання тексту позовної заяви та клопотання, оформлення та сканування додатків до позовної заяви та клопотання). Загальний обсяг надання адвокатських послуг становить 4,5 год., вартість 9 тис. грн., виходячи з встановленої Додатком від 26.01.2021 року до Договору про надання правової допомоги від 04.01.2021 року домовленості щодо погодинної оплати послуг адвоката 2 тис. грн. за 1 годину роботи.

Враховуючи надані позивачем докази понесених ним судових витрат на правничу допомогу у їх співвідношенні до тривалості розгляду справи, складності правовідносин та обсягу вчинених представником позивача дій для забезпечення юридичного представництва інтересів ОСОБА_1 , виходячи з принципів розумності, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з АТ «ІДЕЯ БАНК» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у сумі 1500 грн.

Керуючись ст. ст.12, 23, 76, 81, 258, 273, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» (місцезнаходження юридичної особи: 79008, м. Львів, вул. Валова,11, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 (шістдесят одну тисячу сорок вісім) гривень 68 копійок, сплачених ОСОБА_1 в рахунок обслуговування кредиту за Кредитним договором №Z06.00613.003888176 від 02.05.2018 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» (місцезнаходження юридичної особи: 79008, м. Львів, вул. Валова,11, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 судові витрати в загальному розмірі 2408,00 грн., які складаються з відшкодування судового збору за подання ОСОБА_1 позовної заяви про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину 908,00 грн. та витрат на правничу допомогу адвоката 1500,00 грн.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя