Номер провадження 22-ц/804/1973/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 року м.Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Кішкіної І.В.,

суддів: Азевича В.Б., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу № 219/10237/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про поновлення на роботі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2021 року (суддя Дубовик Р.Є., повний текст судового рішення складено 26 травня 2021 року),

в с т а н о в и в :

06 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат про поновлення на роботі, посилаючись на те, що вона з 23 листопада 1992 року працювала оператором заправної станції 2-го розряду складу № 72 (паливний) відділу матеріально-технічного постачання ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». 09 жовтня 2020 року, у п`ятницю, о 06 годині 20 хвилин вона заступила на робочу зміну, яку вона прийняла від оператора ОСОБА_2 , зробивши про це відповідний запис в журналі прийому-передачі зміни. Вона виконувала свої обов`язки, заправляючи паливом автомобілі ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», що підтверджується відомістю № 9 «Дизтопливо» та «Бензин», заповненою її рукою. Цю відомість вона залишила на робочому місці о 12 годині 00 хвилин начальнику складу № 72 (паливний) відділу матеріально-технічного постачання ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» ОСОБА_6 О 10 годині 20 хвилин до заправної станції приїхав начальник відділу економічної безпеки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» ОСОБА_3 та спитав, як пройти до вугільного складу. Вона йому повідомила, як це зробити, після чого він поїхав. Приблизно через 15 хвилин на роботу приїхав начальник відділу матеріально-технічного забезпечення «Часівоярського вогнетривкого комбінату» ОСОБА_4 з медичною сестрою. Медсестра, вимірявши їй тиск, вийшла з приміщення заправної станції. Після цього ОСОБА_4 став стверджувати, що нібито вона з «перегаром», незважаючи на її заперечення. Далі ОСОБА_4 наказав їй, щоб вона написала заяву про звільнення за власним бажанням, що вона вимушена була зробити під його тиском. При цій розмові та написанні нею заяви ніхто присутній не був. У заяві про звільнення, написаній власноруч, вона не вказувала, що просить її звільнити за власним бажанням з 09 жовтня 2020 року, а лише поставила дату 09 жовтня 2020 року та підписала її, знаючи про те, що відповідно до статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Заяву про звільнення вона написала, сподіваючись на те, що у понеділок 12 жовтня 2020 року вона піде на прийом до генерального директора комбінату ОСОБА_5 , який 09 жовтня 2020 року на роботі був відсутній, і він в усьому розбереться, оскільки вона взагалі не мала наміру звільнятися з роботи. Після того, як вона написала заяву про звільнення з роботи, ОСОБА_4 приблизно об 11 годині 00 хвилин забрав її з собою, пояснивши, що питання про її звільнення буде вирішено у понеділок. Крім того, він сказав, що відстороняє її від роботи у зв`язку з її високим артеріальним тиском (180/120) і наказав, щоб вона передала зміну начальнику складу № 72 (паливний) ОСОБА_6 , що вона і зробила. О 12 годині 00 хвилин вона поїхала з роботи разом з ОСОБА_4 . У той же день в порушення вимог статті 38 КЗпП України наказом від 09 жовтня 2020 року за № 155 за підписом в.о. генерального директора ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» ОСОБА_7 її було незаконно звільнено з роботи. 09 жовтня 2020 року вона відпрацювала на робочому місці 6 годин відповідно до табеля обліку робочого часу, який веде начальник складу № 72 (паливний) ОСОБА_6 . Факт того, що вона не мала наміру звільнятися з роботи за власним бажанням, підтверджується тим, що заяву про звільнення вона написала на ім`я генерального директора ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» ОСОБА_5 , а не на ім`я в.о. генерального директора ОСОБА_7., і на її заяві відсутня резолюція ОСОБА_5 про погодження звільнення її без відпрацювання двох тижнів. Крім того, вона не зазначала у заяві про звільнення за власним бажанням, з якого числа вона просить її звільнити, та причини звільнення, що свідчить про те, що вона написала її під тиском. Також строк попередження про звільнення працівника може бути скорочений лише за погодженням між працедавцем і працівником, тому якщо в заяві про звільнення не зазначено дня, з якого вона просить її звільнити, таким днем вважається той, що настає через два тижні після подання заяви про звільнення. Таким чином, звільнення її з роботи, так само як і наказ від 09 жовтня 2020 року № 155 про її звільнення, є незаконними. Просила поновити її на роботі оператора заправної станції 2-го розряду складу № 72 (паливний) відділу матеріально-технічного постачання ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат».

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про поновлення на роботі відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилась позивачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги її доводи про те, що підтвердженням того, що ОСОБА_8 примусив її звільнитися з роботи 09 жовтня 2020 року, є значна кількість відпрацьованого нею часу на робочому місці до його приїзду. Адже якби вона збиралася звільнятися з роботи, то вона б це зробила з початку робочого дня і особисто звернулася б з письмовою заявою до директора підприємства. Крім того, суд першої інстанції не допитав начальника складу №72 (паливний) відділу матеріально-технічного постачання АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» ОСОБА_6 та медсестру ОСОБА_9 , яка приїздила на робоче місце разом з ОСОБА_4 . Також, вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги медичну довідку про те, що 09 жовтня 2020 року вона зверталася за медичною допомогою до лікаря-невропатолога і їй було встановлено діагноз: дисциркуляторна гіпертонічна енцефалопатія з цефалгією, вестібулопатією, судинний криз, надана медикаментозна допомога, рекомендоване подальше амбулаторне лікування та консультація сімейного лікаря.

Від АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В відзиві зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі з`ясовані всі обставини та дослідженні всі докази у справі, а тому рішення є законним, обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник Ніколаєнко В.І. , який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, скасувати рішення суду, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у трудових правовідносинах з АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» з 23 листопада 1992 року по 09 жовтня 2020 року, де працювала оператором заправної станції 2-го розряду складу № 72 (паливний) відділу матеріально-технічного постачання АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат».

09 жовтня 2020 року позивачем ОСОБА_1 на ім`я генерального директора АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» ОСОБА_5 складено заяву, в якій вона просила звільнити її за власним бажанням з 09 жовтня 2020 року. Заява також містить дату підпису заяви 09 жовтня 2020 року та підпис позивачки ОСОБА_1 .

Наказом в.о. генерального директора АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» ОСОБА_7. від 09 жовтня 2020 року № 155 ОСОБА_1 - оператора заправної станції 2-го розряду складу № 72 (паливний) відділу матеріально-технічного забезпечення звільнено 09 жовтня 2020 року за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України.

При цьому, на заяві ОСОБА_1 містяться резолюції: в.о.генерального директора ОСОБА_7 , викладена російською мовою «оформити розрахунок 09.10.2020, дата 09.10.2020, підпис», в.о. комерційного директора ОСОБА_4 , викладена російською мовою «звільнити за власним бажанням 09.10.2020, дата 09.10.2020, підпис», а також резолюції відділу кадрів, вчинені російською мовою «останній день роботи 09.10.2020, не заперечую по суті заяви, звільнити за власним бажанням 09.10.2020, оформити звільнення за власним бажанням за ст. 38 КЗпП, дата 09.10.2020».

Згідно із копією наказу АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» від 08 жовтня 2020 року № 838 у зв`язку із додатковою відпусткою генерального директора ОСОБА_5 покладено обов`язки в.о. голови правління генерального директора ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на першого заступника правління директора технічного ОСОБА_7. з 08 жовтня 2020 року по 10 жовтня 2020 року із виконанням своїх посадових обов`язків. Згідно з даним наказом ОСОБА_7 уповноважений на прийняття рішень та підписання наказів з кадрових питань та інших документів, пов`язаних з прийомом, звільненням та трудовою діяльністю працівників, а також підписання фінансово-господарських документів.

09 жовтня 2020 року інспектором відділу кадрів ОСОБА_12 на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом надіслано повідомлення про звільнення за статтею 38 КЗпП України та необхідність отримати трудову книжку у відділі кадрів АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат».

У службовій записці № 09 від 09 жовтня 2020 року на ім`я начальника господарського відділу ОСОБА_11 в.о. начальника відділу кадрів ОСОБА_10 просила відправити рекомендований лист з вкладеним описом документів у конверті щодо звільненої ОСОБА_1 , оператора заправної станції складу № 72 відділу матеріально-технічного забезпечення: 1) повідомлення про звільнення 09 жовтня 2020 року за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України та отримання у відділі кадрів трудової книжки; 2) виписка з наказу № 155 від 09 жовтня 2020 року.

Відповідно до копії табелю обліку робочого часу складу № 72 (паливний) відділу матеріально-технічного забезпечення ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» за жовтень 2020 року, 09 жовтня 2020 року ОСОБА_1 працювала 11 годин. Розрахунок проведено 09 жовтня 2020 року, звільнена за власним бажанням за наказом № 155 від 09 жовтня 2020 року.

Згідно з копією журналу обліку видачі трудових книжок та вкладишів до них за період з грудня 1987 року по жовтень 1993 року № 01 - № 6687, ОСОБА_1 отримала трудову книжку, про що міститься її підпис у журналі та зазначена дата 09 жовтня 2020 року.

Відповідно до довідки КНП «Часовоярська міська лікарня планового лікування Бахмутської районної ради» від 09 жовтня 2020 року, 09 жовтня 2020 року ОСОБА_1 відвідала лікаря-невропатолога та їй встановлено діагноз: дисциркуляторна гіпертонічна енцефалопатія з цефалгією, вестібулопатією, судинний криз. Надана медикаментозна допомога. Рекомендоване подальше амбулаторне лікування та консультація сімейного лікаря.

Згідно із довідкою № 94/12 від 10 березня 2021 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: ГПМК в БПСМА з легким лівостороннім геміпарезом. На теперішній час хвора самостійно пересуватися не може.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 з роботи є законним та обґрунтованим, оскільки нею 09 жовтня 2020 року подано заяву про звільнення за власним бажанням з 09 жовтня 2020 року. В свою чергу, встановлення двотижневого строку є правом роботодавця, а не його обов`язком, а тому погодження керівництвом АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» заяви позивачки про звільнення від 09 жовтня 2020 року в день отримання зазначеної заяви та звільнення в цей же день не є порушенням чинного законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає законними та обґрунтованими.

Правовідносини, які виникли між сторонами, є трудовими і врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений в статті 5? КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно із частиною 1 статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

За змістом наведеної правової норми право працівника на розірвання трудового договору за власним бажанням кореспондує безумовний обов`язок роботодавця звільнити його з роботи з наведеної підстави в установлені законом строки.

При цьому сторони трудового договору мають право домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку, навіть якщо відсутні поважні причини. Якщо підприємство домовилося з працівником про звільнення «не за угодою сторін», а «за власним бажанням», то датою такого звільнення може бути будь-який день, зокрема день написання заяви про звільнення.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 359/2642/16-ц (провадження № 61-14726св18).

Крім того, якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Саме такий висновок Верховного Суду зазначено в постанові від 24 березня 2020 року у справі № 553/629/18.

Встановлено, що 09 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву на ім`я генерального директора АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» ОСОБА_5 про звільнення за власним бажанням з 09 жовтня 2020 року (а.с. 49). При цьому, на даній заяві є резолюція т.в.о. генерального директора АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» ОСОБА_7. щодо оформлення розрахунку саме 09 жовтня 2020 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сторони домовилися про звільнення позивачки з дня написання нею заяви без прив`язки до двотижневого строку.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та правильно застосував норми матеріального права. Встановивши, що позивачка добровільно подала власноруч написану заяву про звільнення за власним бажанням з 09 жовтня 2020 року, та не надала доказів на підтвердження того, що така заява була подана під тиском, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивачки з підстав, передбачених статтею 38 КЗпП України, відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

Доводи апеляційної скарги щодо відпрацювання в день звільнення 11 годин та звернення до лікаря апеляційний суд вважає такими, що не впливають на визнання незаконним звільнення позивачки, оскільки звільнена вона була після відпрацювання своєї зміни, а до лікаря звернулась (без оформлення лікарняного листка) після звільнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не допитав начальника складу №72 (паливний) відділу матеріально-технічного постачання АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» ОСОБА_6 та медсестру ОСОБА_9 апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки клопотання про допит зазначених осіб позивачкою та її представником не було заявлено в суді першої інстанції, як пояснив представник позивачки в судовому засіданні апеляційного суду, що заявляти таке клопотання не було необхідності.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке не підлягає скасуванню.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2021 року.

Судді І.В. Кішкіна

В.Б. Азевич

О.В. Халаджи