Провадження № 2/761/3486/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Когут Є.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Сидоренко Л.П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просив визнати незаконним, протиправним, необгрунтованим та скасувати наказ в.о. начальника КП «Київжитлоспецексплуатація» Ветохи Д.Д. №204-к від 21.08.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити його на посаді першого заступника начальника КП «Київжитлоспецексплуатація»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.08.2020 до моменту ухвалення рішення судом; а також стягнути з відповідача на його користь невиплачені йому кошти за період тимчасової непрацездатності з 11 по 21.08.2020.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18.09.2020 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

На виконання вказаної ухвали позивач надав позовну заяву в редакції, відповідно до якої виключив з прохальної частини позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на його користь невиплачених йому коштів за період тимчасової непрацездатності з 11 по 21.08.2020, в іншій частині заявлені при зверненні до суду позовні вимоги залишив без змін.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 15.08.2020 він працював на посаді першого заступника начальника КП «Київжитлоспецексплуатація». Наказом в.о. начальника підприємства Ветохи Д.Д. №204-к від 21.08.2020 його було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Вважає, що вказаний наказ про звільнення є незаконним, необгрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню, оскільки заява від 06.08.2020 про звільнення його з посади з 21.08.2020 була ним відкликана 20.08.2020. Дану заяву відповідач отримав 21.08.2020 о 8 год.10 хв., а тому не міг видати наказ про звільнення. Крім того, з 11.08.2020 по 21.08.2020 він перебував на лікарняному, а отже, звільнення під час лікарняного є незаконним.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2020 справа була передана до розгляду судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03.11.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 06.01.2021, відповідачем зазначено на те, що при звільненні ОСОБА_1 не було допущено порушень трудового законодавства, наказ про звільнення останнього є законним. Зазначено на те, що 06.08.2020 першим заступником начальника КП «Київжитлоспецексплуатація» ОСОБА_1 було подано заяву про звільнення за власним бажанням 21.08.2020, на підставі якої його і було звільнено. Позивач після закінчення строку попередження, тобто після 21.08.2020, фактично залишив роботу. Листом від 21.08.2020 №062/15/2/04-331 відповідачем було повідомлено позивача про звільнення з проханням отримати трудову книжку. Крім того, листом від 25.08.2020 №062/15/1/04-3346 відповідач вдруге повідомив позивача про звільнення. З 21.08.2020 позивач на роботу не виходив, після отримання вказаних листів також не заперечував проти звільнення. 21.08.2020 позивачем було надіслано заяву від 20.08.2020, в якій зазначено про відкликання заяви від 06.08.2020 про звільнення з роботи та висловлено прохання про звільнення його з роботи 03.09.2020. Наказом від 30.12.2020 №325-к відповідачем була змінена дата звільнення позивача на 03.09.2020. Відсутні порушення при звільненні позивача в період його тимчасової непрацездатності, оскільки звільнення відбулося з ініціативи останнього, за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України. Оскільки звільнено позивача у відповідності до вимог чинного законодавства, то відсутні підстави для поновлення його на роботі, а відтак є необгрунтованими і вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з вищевказаних підстав.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 07.08.2020 на ім`я в.о. начальника КП «Київжитлоспецексплуатація» Ветохи Д.Д. від першого заступника начальника ОСОБА_1 надійшла заява від 06.08.2020 про звільнення його з роботи за власним бажанням 21.08.2020.

11.08.2020 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Шевченківського району міста Києва» на ім`я ОСОБА_1 був відкритий листок непрацездатності серії АДШ №237782.

Наказом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» Київської міської державної адміністрації від 21.08.2020 №204-к ОСОБА_1 , перший заступник начальника підприємства, 21.08.2020 був звільнений з роботи за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. Бухгалтерії було наказано провести з ним остаточний розрахунок та виплатити йому компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 50 календарних днів.

В цей же день о 8 год. 10 хв. за київським часом до підприємства на ім`я в.о. начальника КП «Київжитлоспецексплуатація» Ветохи Д.Д. від першого заступника начальника ОСОБА_1 надійшла заява за вх.№3982, відповідно до якої ним була відкликана заява від 06.08.2020 про звільнення за власним бажанням 21.08.2020, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, та проханням звільнити його з роботи за власним бажанням 03.09.2020.

22.08.2020 позивачу лікарем було рекомендовано стати до роботи. Тобто в період з 11.08.2020 по 21.08.2020 включно ОСОБА_1 знаходився на лікарняному.

Листом від 21.08.2020 за №062/15/2/04-3331 позивач був повідомлений КП «Київжитлоспецексплуатація» про звільнення 21.08.2020 за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України, відповідно до поданої ним заяви від 06.08.2020, надіслано копію наказу про звільнення, а також було запропоновано останньому отримати трудову книжку.

Вдруге, листом від 25.08.2020 за №062/15/1/04-3346 КП «Київжитлоспецексплуатація» було доведено до відома позивача про його звільнення 21.08.2020 з вищезазначених підстав, а також проінформовано про те, що копія наказу від 21.08.2020 №204-к щодо цього та лист з пропозицією отримати трудову книжку були надіслані йому цінним листом на його адресу.

Наказом від 30.12.2020 №325-к КП «Київжитлоспецексплуатація» були внесені зміни до п.1 наказу від 21.08.2020 №204-к «Про звільнення ОСОБА_1 », а саме: цифри та слова «21 серпня» змінено на «03 вересня»; наказано бухгалтерії за наявності підстав провести остаточний розрахунок з ОСОБА_1 .

У статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року закріплено, що кожна людина має право на працю, на вiльний вибiр роботи, на справедливi i сприятливi умови працi та на захист вiд безробiття.

Змістом частини 1 статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. При цьому частина 6 даної статті зазначає, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Підстави для припинення трудового договору встановлені статтею 36 КЗпП України.

Однією з підстав для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника, зокрема ст.38 КЗпП України.

Стаття 38 КЗпП України регулює порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника.

Відповідно до ч.ч.1,2 вказаної статті працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Право відкликання раніше поданої заяви про звільнення на підставі ст.38 КЗпП України є безумовним правом працівника.

За встановлених обставин позивач просив його звільнити 21.08.2021, тобто дата звільнення була ним чітко визначена. З даною датою звільнення погодився відповідач та звільнив останнього у вказаний день.

У подальшому відповідач скоректував дату звільнення позивача у відповідності до поданої ним заяви про відкликання раніше поданої заяви. Однак, дана заява фактично співвіднесена тільки до зміни дати його звільнення 03.09.2021, а не наявністю бажання продовжувати роботу.

Крім того, відкликати свою заяву про звільнення працівник може лише протягом двотижневого строку з дня подання такої заяви. Так, у Постанові ВС від 25.03.2020 (КЦС) у справі №295/14595/17 міститься правовий висновок, відповідно до якого, виходячи зі змісту принципу рівності, положень статті 38 Кодексу законів про працю України працівник має право відкликати заяву про звільнення лише протягом двотижневого строку з дати попередження роботодавця про звільнення.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, з урахуванням бажання позивача розірвати трудовий договір, суд приходить до висновку щодо його звільнення у відповідності до вимог чинного трудового законодавства. Доказів на спростування цього суду позивачем надано не було.

Посилання позивача на те, що відповідач за відсутності правових підстав звільнив його 21.08.2020, тому що у період з 11.08.2020 по 21.08.2020 він знаходився на лікарняному, позбавлені юридичного обґрунтування, оскільки КЗпП не містить заборони на звільнення працівника в період хвороби з його ініціативи.

Отже, роботодавцем не було порушено порядок звільнення, а також видачі трудової книжки, визначений ч.1 ст.47 КЗпП України, п.4.1, п.4.2 Інструкції №58, оскільки позивачу двічі були направлені листи про необхідність прибути за трудовою книжкою, у зв`язку з розірванням трудового договору, що було зазначено вище, а також направлена копія наказу про звільнення. Тобто, роботодавцем було вжито всіх заходів для виключення порушень прав позивача при звільненні.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи №273/212/16-ц у постанові від 23.01.2018 було зроблено висновок, з якого слідує, що з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання незаконним, протиправним, необґрунтованим та скасування наказу про звільнення позивача, а відтак і щодо поновлення його на роботі. Виходячи з цього, а також з урахуванням того, що затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні з боку відповідача встановлено не було, не підлягають задоволенню і похідні вимоги щодо стягнення середнього заробітку.

Керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: