ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/621/21
Провадження №2-з/477/22/21
УХВАЛА

09 квітня 2021 року м.Миколаїв

Суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області Семенова Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики №2 від 05.04.2015 року шляхом звернення стягнення на майно боржника, визначеного у договорі позики.

Того ж дня разом із позовною заявою надано заяву про забезпечення зазначеного позову шляхом накладення арешту на майно, визначене у п.1.6 договору позики №2 від 05.04.2015 року, а саме:

-житловий будинок, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належні до нього господарські та побутові будівлі та споруди;

- земельну ділянку з кадастровим номером :01:020:0024, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності та розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- житловий будинок, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.2011 року, посвідченого Першою Очаківською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з господарськими та побутовими будівлями та спорудами;

- земельну ділянку з кадастровим номером :05:046:0038 площею 0,0811 га, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, та розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Статтею 149 ЦПК України, визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 ЦПК України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В статті 150 ЦПК України визначені види забезпечення позову, в тому числі і накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають сплаті і знаходяться у нього чи інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Так, заявник просить накласти арешт на майно відповідача з підстав того, що позивач проживає в іншій державі, в зв`язку з чим позбавлений можливості відстежувати дії відповідача щодо вищезазначеного майна, відповідач з 22.06.2020 року припинила займатись підприємницькою діяльністю, та у позивача є підстави вважати, що майно, зазначене у договорі позики, може бути відчужене на користь третіх осіб.

В той же час, заявник таких обставин або дій з боку відповідача, які б свідчили або дозволяли припустити, що майно може бути відчужене на момент винесення судом рішення, не навів.

Жодних посилань та доказів того, що відповідачем здійснювались будь-які дії, які б свідчили про її наміри щодо відчуження майна, або дії, спрямовані на утруднення виконання рішення суду, у разі задоволення позову, матеріали справи не містять.

Позивач зазначив, що відповідач з 22.06.2020 року припинила займатись підприємницькою діяльністю, однак не обгрунтував, яким чином ця обставина може бути підставою для застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на її майно.

Посилання позивача на його проживання за межами України та неможливість в зв`язку з цим відстежувати дії відповідача щодо її майна не приймається судом до уваги, оскільки зазначена обставина не свідчить про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду з боку відповідача.

Дослідивши матеріали заяви, суддя дійшов висновку, що клопотання позивача про забезпечення позову, не підлягає задоволенню, оскільки заявником не обґрунтовано необхідність забезпечення позову, зокрема не доведено існування обставин, за яких невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 149-154 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Вказана ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 15 днів з дня її проголошення (складання).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.М. Семенова