ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року

м.Суми

Справа №592/13149/20

Номер провадження 22-ц/816/546/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 лютого 2021 року в складі судді Алфьорова А.М., ухваленого у м. Суми, повне судове рішення складено 17 лютого 2021 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у листопаді 2020 року, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 11660,63 грн, вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги мотивував тим, що він з відповідачем є співвласниками вказаної квартири. Відповідач з часу отримання права власності та по теперішній час у квартирі не проживає, разом зі своїм сином ОСОБА_3 зареєструвалися у квартирі з 24.07.2020 року. Позивачем здійснювалися оплати житлово-комунальних послуг на утримання вказаної квартири на загальну суму 23321,26 грн, а саме: за опалення 17650,72 грн, управлінню багатоповерховим будинком 5471,54 грн, за поводження з побутовими відходами 248,71 грн. За весь час відповідач не бере участі в утриманні вказаного житлового приміщення, тому, враховуючи строки позовної давності, за період з грудня 2017 року по вересень 2020 року включно з відповідача підлягає стягненню 11660,63 грн, з яких: 8825,36 плата за опалення, 2735,77 грн плата за управління багатоквартирним будинком, 99,50 грн за поводження з побутовими відходами.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.02.2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 11660,63 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840,80 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 700,00 грн.

Постановляючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з нього 99,50 грн понесених витрат за поводження з побутовими відходами, а в іншій частині позову відмовити.

При цьому вказує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про стягнення коштів за оплату теплопостачання та управління багатоквартирним будинком, оскільки квартирою користується та проживає в ній позивач зі своєю сім`єю, відповідач же не має до неї доступу з вини позивача, тому останній повинен самостійно нести такі затрати. Вказує, що з 24.07.2020 року зареєстрований в квартирі разом з сином, тому не заперечує про сплату 99,50 грн витрат за поводження з побутовими відходами. Зазначає, що за його підрахунками позивачем за період з грудня 2017 року по вересень 2020 року було сплачено за опалення, утримання та управління багатоквартирним будинком меншу суму, ніж заявлено в позові.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що судом першої інстанції постановлене законне та обґрунтоване рішення суду, тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до свідоцтва про право власності від 03.01.2007 року відповідачу ОСОБА_2 , позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 належало на праві власності по 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_4 у 2013 році, матері сторін у справі, останні успадкували по 1/6 вказаної квартири (а.с. 73-75).

Таким чином, сторони у справі є співвласниками (по 1/2 частці) квартири АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований у вказаній квартирі з 22.11.1994 року та проживає в ній разом зі своєю сім`єю: ОСОБА_1 дружина, ОСОБА_5 син. Відповідач ОСОБА_2 разом зі своїм сином ОСОБА_3 зареєстрований в цій квартирі з 24.07.2020 року (а.с. 13-16).

В підтвердження позовних вимог позивачем долучено копії рахунків та квитанцій з оплати житлово-комунальних послуг за спірний період (а.с. 22-59).

Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

За частиною четвертою статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Таким чином, співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування.

Як встановлено, сторони є співвласниками оспорюваної квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення коштів, сплачених за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення, що належить сторонам на праві спільної часткової власності у рівних частках.

Доводи апеляційної скарги с приводу не проживання відповідача у квартирі не заслуговують на увагу, оскільки стаття 360 ЦК України зобов`язує власника майна нести витрати на його утримання незалежно від використання цим майна.

Доводи скарги з приводу вчинення позивачем перешкод відповідачу у користуванні спільною квартирою, також не спростовуються висновків місцевого суду, оскільки останній не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Проте, згідно вище приведених норм права, співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника відшкодування лише фактично понесених таких витрат, що підтверджені відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України.

Так, за змістом вказаних норм процесуального права, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з наданих позивачем в підтвердження позовних вимог рахунків та квитанцій про плату житлово-комунальних послуг, належним доказом є лише квитанції, оскільки вони свідчать про фактичне понесення таких витрат.

Як вбачається з наданих позивачем копії квитанції за період з грудня 2017 року по вересень 2020 року позивачем підтверджено, що ним сплачено за послуги теплопостачання 15290,11 грн та за послуги управління багатоквартирним будинком 4822,42 грн, а всього 20112, 53 грн. При цьому, колегія суддів зауважує, що з копії квитанції на зворотному боці а.с. 34 неможливо встановити суми платежу та вид житлово-комунальної послуги, тому не приймає її як доказ.

Отже, сума коштів сплачених за житлово-комунальні послуги по утриманню спільного майна (квартири), яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , з урахуванням визнання останнім 99,50 грн витрат за поводження з побутовими відходами, становить 10 155,77 грн.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині визначення суми витрат з оплати житлово-комунальних послуг, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 10155,77 грн витрат з оплати житлово-комунальних послуг.

В іншій оскарженій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування в цій частині немає.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи межі задоволення позову та апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 732,29 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову та 609,67 грн - на професійну правничу допомогу.

Також, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 164,16 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 лютого 2021 року в частині визначення суми витрат з оплати житлово-комунальних послуг та розподілу судових витрат змінити та ухвалити в цих частинах нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10155,77 грн витрат з оплати житлово-комунальних послуг.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 732,29 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову та 609,67 грн - на професійну правничу допомогу.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 164,16 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко