КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року м. Київ

Справа №761/8299/20

Апеляційне провадження №22-ц/824/3400/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В. за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Юзькової О.Л. 17 вересня 2020 року в м. Києві, повний текст рішення складений 22 вересня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив стягнути на його користь з відповідача ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» суму страхового відшкодування в розмірі 66514,11 грн, а з відповідача ОСОБА_2 5000 грн компенсації за завдану моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є власником автомобіля «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1 . З вини відповідача ОСОБА_2 29 жовтня 2019 року о 18:00 год. у місті Києві по проспекту С. Бандери, 9, сталась дорожньо-транспортна пригода, в якій даний автомобіль отримав механічні пошкодження.

На підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивач звернувся до страхової компанії ПрАТ «ПРОСТО-Страхування». В ході розгляду його звернення була визначена вартість матеріального збитку в розмірі 156290, 97 грн, але враховуючи зношеність автозапчастин автомобіля позивача, загальна сума завданих збитків була визначена в розмірі 66514,11 грн. Проте у здійснені страхової виплати йому було відмовлено з посиланням на те, що застрахований транспортний засіб неправомірно знаходився в користуванні ОСОБА_2 , так як він був обмежений у праві керування транспортними засобами. Позивач вважає наведені підстави умисно невірним трактуванням норм законодавства, а відмову страхової компанії протиправною.

Пред`являючи вимоги до відповідача ОСОБА_2 про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду, позивач вказує на те, що така шкода полягає у моральних стражданнях та переживаннях, пов`язаних із втратою цінного рухомого майна.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 66514,11 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 2500,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування» в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Стягнуто зОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1051,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що застрахований транспортний засіб перебував у користуванні відповідача ОСОБА_2 з дозволу власника, що не свідчить про неправомірність володіння.А тому відмова страховика у виплаті страхового відшкодування потерпілій особі не відповідає умовам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки правильність розрахунків зазначених у висновку-калькуляції №140963 не було спростовано під час розгляду справи, судом вони були прийняті до уваги та визначено розмір страхового відшкодування на їх підставі.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди в грошовому еквіваленті, суд виходив з втрат немайнового характеру, що їх зазнав позивач, зміни, які відбулись в житті позивача, витрачений час на відновлення життєвих зв`язків, його душевної рівноваги та морального стану, а тому оцінив її в розмірі 2500,00 грн, стягнувши її з відповідача ОСОБА_2

Не погодилось із вказаним судовим рішенням ПрАТ «ПРОСТО-Страхування», представником було подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та за неповного з`ясування обставин справи. Представник відповідача вказує на те, що виходячи з положень спеціального Закону, забезпеченим транспортним засобом вважається транспортний засіб, зазначений у договорі страхування, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. В свою чергу особами, відповідальність яких застрахована є страхувальник та особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. А законним володільцем, виходячи з положень п.1.6. ПДР, може бути особа яка правомірно експлуатує транспортний засіб. Водій ОСОБА_2 був обмежений у праві керування транспортними засобами, тому його володіння застрахованим транспортним засобом було здійснено неправомірно в силу вимог закону, відповідно його відповідальність не є застрахованою і у страхової компанії не виникає обов`язку по здійсненню відшкодування позивачу.

Крім цього, представник відповідача вказує про необґрунтованість визначення суми матеріального збитку, з огляду на відсутність оцінки матеріального збитку проведеного в порядку визначеному Законом.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Дем`яненко М.В. вказує на те, що наведені страховою компанією підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування були перевірені судом першої інстанції і не знайшли свого підтвердження. Даний відповідач, на думку позивача, неправильно тлумачить та ототожнює поняття «неправомірне володіння транспортним засобом» та «обмеження у праві керування транспортним засобом». Це є різні за змістом та суттю поняття. Обставин саме неправомірного володіння транспортним засобом в ході розгляду справи встановлено не було. А тому вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» - адвокат Синюк С.Л., який приймав участь в режимі відеоконференції за допомого програмного забезпечення EASYCON, підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача - адвокат Дем`яненко М.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Відповідач ОСОБА_2 своєї думку стосовно доводів апеляційної скарги не висловив, проте у судових дебатах просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Перш все колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що апеляційна скарга подана лише відповідачем ПрАТ «ПРОСТО-Страхування», доводи апеляційної скарги стосуються виключно обставин щодо виплати страхового відшкодування, тобто рішення суду першої інстанції оскаржується в частині вирішення позовних вимог пред`явлених саме до ПрАТ «ПРОСТО-Страхування». В іншій частині, а саме щодо позовних вимог пред`явлених до відповідача ОСОБА_2 рішення суду сторонами не оскаржується, а отже вказане питання виходить за межі доводів апеляційної скарги, а тому перегляду апеляційним судом не підлягає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційним судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що є власником транспортного засобу «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1 , на підтвердження чого надана копія договору купівлі - продажу транспортного засобу № 8044/2019/1641812 від 30 серпня 2019 року /а.с.34/.

29 жовтня 2019 року о 18 год. 00 хв. у м. Києві по проспекту С. Бандери, 9 відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вказані обставини встановлені судом у постанові Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року, якою у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди визнано винним ОСОБА_2 (справа № 756/14937/19) /а.с.22/.

Також, постановою Оболонського районного суду м. Києва 29 листопада 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, так як він, будучи обмеженим в праві керування автомобілем постановою державного виконавця від 24 березня 2018 року у виконавчому провадженні № 49724294, 29 жовтня 2019 року керував автомобілем «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 (справа № 756/14938/19) /а.с.18/.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди 29 жовтня 2019 року, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована Приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування», що підтверджується полісом №АО/3574959 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23 травня 2019 року. Страхувальником визначений ОСОБА_4 . В особливих умовах використання зазначено, що транспортний засіб може використовуватись особами з водійським стажем менше 3-х років. Строк договору визначений сторонами з 24 травня 2019 року по 23 травня 2020 року. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну третьої особи визначений сторонами в розмір 100000,00 грн /а.с.28/.

Листом від 26 грудня 2019 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» відмовило позивачу ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3574959 від 23 травня 2019 року, по заяві на виплату від 26 листопада 2019 року про відшкодування матеріальних збитків, у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 неправомірно користувався транспортним засобом, зважаючи на те, що був обмежений в такому праві постановою суду /а.с.23-25/.

З копії висновку-калькуляції розміру заподіяного збитку №140963 від 11 листопада 2019 року вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, на дату оцінки складає 156290, 97 грн. Разом з тим, зношеність автозапчастин автомобіля позивача встановлюється на рівні 89776,86 грн. Збиток був розрахований за допомогою системи AUDATEX /а.с.29-33/.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2020 року у відповідача ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» був витребуваний оригінал експертного висновку та калькуляції /а.с.102-103/. Однак, вказана ухвала суду не була виконана, представник відповідача у листі від 28 серпня 2020 року вказав, що звіт не складався, оцінка в установленому порядку не проводилась /а.с.116-117/.

В порядку ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

В силу ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом (ст. 398 ЦК України).

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно ст.990 ЦК України та ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

В порядку ч.2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

В розумінні ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована; особами, відповідальність яких застрахована є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно до п. 22.1 ст. 22 цього Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положенням ст. 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Пунктом 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, надано визначення, зокрема, власника транспортного засобу, яким є фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами, а також водія, яким є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до п 2.2 Правил власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

В силу ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч.ч. 6, 7 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

В порядку ч.ч.1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Виходячи з положень ч.ч.4-7 ст. 84 ЦПК України ,суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому ст. ст. 116-118 цього Кодексу.

Суд може уповноважити на одержання таких доказів заінтересовану сторону.

Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

В силу ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

В порядку ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З наведених обставин справи вбачається, що автомобіль «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 був предметом договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі, укладеного між відповідачем ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» та ОСОБА_4 . За участю даного автомобіля і з вини його водія ОСОБА_2 , 29 жовтня 2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій був пошкоджений автомобіль «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачу.

Виходячи з наведених вище положень Закону, забезпеченим транспортним засобом може вважатися транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована, зокрема, особами, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом.

В умовах договору, укладеного між відповідачем ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» та ОСОБА_4 , зазначено лише про те, що транспортний засіб може використовуватись особами з водійським стажем не менше 3-х років. Тобто обмежень чи особливих вимог до водія застрахованого транспортного засобу договір не містить.

За Правилами дорожнього руху, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

А отже наявність у водія транспортного засобу реєстраційного документу на нього та посвідчення водія є достатнім для висновку про правомірність його використання.

Матеріали справи не містять даних про відсутність у водія автомобіля «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 реєстраційного документу на цей транспортний засіб, або вчинення незаконного заволодіння ним. Також відсутні дані про відсутність або вилучення у ОСОБА_2 посвідчення водія на час вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди 20 жовтня 2019 року.

Та обставина, що ОСОБА_2 був обмежений у праві керування транспортним засобом, в рамках виконавчого провадження, є підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, але не підтверджує обставин незаконного володіння ним автомобілем «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 в момент дорожньо-транспортної пригоди 29 жовтня 2019 року.

За таких обставин, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що відмова страховика у виплаті страхового відшкодування потерпілій особі не відповідає умовам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». А отже доводи апеляційної скарги щодо відсутності страхової події не знайшли свого підтвердження.

Перевіряючи твердження висловлені в апеляційній скарзі про необґрунтованість визначення суми матеріального збитку, з огляду на відсутність оцінки матеріального збитку проведеного в порядку визначеному Законом, колегія суддів виходить з наступного.

Так, звертаючись до суду з позовом стороною позивача на підтвердження розміру завданого матеріального збитку була надана засвідчена представником позивача копія висновку-калькуляції розміру заподіяного збитку №140963 від 11 листопада 2019 року, який був розрахований за допомогою системи AUDATEX. Проте, надана копія калькуляції не містить даних про особу, яка здійснила цю дію, відсутній і висновок експерта, який має повноваження на визначення розміру матеріального збитку. За твердженням позивача оригінал даного документу перебуває в розпорядженні відповідача ПрАТ «ПРОСТО-Страхування», однак на виконання ухвали суду про його витребовування, даний відповідач вказав, що звіт не складався, оцінка в установленому порядку не проводилась /а.с.116-117/.

Виходячи з наведених норм процесуального закону позивач повинен був подати докази разом з поданням позовної заяви. За наявності об`єктивних причин неможливості подання доказу, позивач повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. При цьому, позивач має право замовити висновок експерта та надати його на розгляд суду. А підтверджувати своїм підписом відповідність копії письмового доказу оригіналу, учасник справи має право, якщо оригінал доказу знаходиться у нього. Враховуючи наведене, надана стороною позивача на підтвердження розміру матеріального збитку копія калькуляції не є належним і допустимим доказом, а тому не може бути прийнята до уваги суду та покладена в основу рішення суду.

На відповідача також покладений обов`язок надання доказів. ЦПК України визначає обов`язок особи, у якої знаходиться доказ, надати його на вимогу суду, а у разі відсутності такої можливості повідомити про це суд.

Таким чином, відповідач повідомивши про відсутність витребовуваних судом першої інстанції звіту експерта та калькуляції, виконав вимоги процесуального закону. Натомість, позивач свій обов`язок по доведенню заявлених позовних вимог не виконав. Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленого позивачем розміру матеріальної шкоди.

Крім того, при зверненні до суду позивачем на підтвердження права власності на автомобіль надано копію лише договору купівлі-продажу від 30 серпня 2019 року. Разом з тим, чинне законодавство України передбачає здійснення державної реєстрації права власності на автомобіль і саме реєстраційний документ підтверджує правомірність перебування автомобіля у власності, володінні чи користуванні особи.

Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 638/2694/16 вказав на те, що договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження належності йому на праві власності майна, яке було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 29 жовтня 2019 року, як на момент даної пригоди, так і на час звернення до суду.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин наявності втрат, яких він зазнав у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, власником якої він є. Матеріали справи також не містять даних про обсяг пошкодження майна, обсяг витрат, які позивач зробив чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим його висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» суми матеріального збитку в розмірі 66514,11 грн не можна визнати обґрунтованим.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження частково, його апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог пред`явлених до ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» з підстав їх недоведеності.

В порядку ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги пред`явлені до відповідача ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» не підлягають до задоволення, то відсутні підстави для стягнення з даного відповідача на користь позивача понесених судових витрат. А отже і в цій частині рішення першої інстанції підлягає скасуванню.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження частково, то апеляційна скарга підлягає задоволенню також частково. Тому в порядку ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений при зверненні до суду в розмірі 1260 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування»- задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва 17 вересня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування» про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригодита стягнення судових витрат - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування» про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без задоволення.

Стягнути з позовом ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування» судовий збір за подачу апеляційної скарги розмірі 1260,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 12 квітня 2021 року.