ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2836/21 Справа № 206/2987/16-ц Головуючий у першій інстанції: Сухоруков А. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про відмову від первісного позову та заяву ОСОБА_2 про відмову від зустрічного позову у цивільній справі по апеляційним скаргам ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, поділ майна, що є спільною сумісною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про поділ майна та зобов`язань за договорами позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 20 жовтня 1990 року між сторонами укладено шлюб. 13 липня 1992 року, з метою постановки на квартирний облік, оформлено розірвання шлюбу. Це розлучення було фіктивним, оскільки вони продовжували шлюбні відносини, вели спільне господарство, не реєструючи шлюб в подальшому. В період сумісного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_10 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась друга донька ОСОБА_11 . Сторони продовжували проживати разом, вели спільне господарство, їздили на відпочинок і разом вирішували всі питання, які пов`язані з життєдіяльністю сім`ї. 27 лютого 1998 року вони продали належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Грошові кошти за продану квартиру у розмірі 6800,00 доларів США за наполяганням ОСОБА_2 були покладені на її банківський рахунок, відкритий спеціально для цієї мети у відділенні КБ «ПриватБанк». Саме за ці грошові кошти (6500,00 доларів США) через місяць - 31 березня 1998 року була придбана квартира АДРЕСА_2 , в якій вони були у подальшому зареєстровані та проживали спільно з липня 1998 року. За цим договором покупцями є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . За час спільного проживання поступово за спільні кошти придбавалися меблі та побутова техніка. У 2004 році за спільні кошти було придбано автомобіль «Hyundai Getz-1,3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а у 2007 році за спільні кошти було придбано автомобіль «Nissan Note-1,6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , які одноособово відповідачем були відчужені. В кінці травня 2013 року ОСОБА_2 раптом пішла з дому жити до своєї сестри ОСОБА_12 , де проживала до липня 2013 року. Діти за період її відсутності проживали з ним у їх квартирі. З серпня по листопад 2013 року ОСОБА_1 проживав у своєї сестри - ОСОБА_13 . Позивач наполягав, що джерелом набуття зазначеного вище майна є спільні сумісні кошти сторін у цій справі, через що просив поділити майно, виходячи з рівності часток. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просив встановити факт спільного проживання чоловіка та жінки - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 27 травня 2013 року;

поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на: 4-комфорну газову плиту «Ardo», вартістю 3506,25 грн, електричну духову шафу, вартістю 2624,63 грн, LCD-телевізор «Philips», вартістю 2053,50 грн, пилосос «Philips», модель FC9104, вартістю 1499,40 грн, холодильник «Samsung» COOLTECH, вартістю 2695,00 грн, посудомийну машину «Ariston» Calgont finish, вартістю 389,95 грн, два одномісних ортопедичних ліжка з матрацами, вартістю 2880,00 грн., загалом на майно вартістю 15648,73 грн;

поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом стягнення з ОСОБА_2 1/2 частки вартості за проданий автомобіль «Nissan Note-1,6», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , № кузова/шасі НОМЕР_3 , у розмірі 76965,00 грн;

поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом стягнення з ОСОБА_2 1/2 частки вартості проданого автомобіля «Hyundai Getz-1,3», кузов № НОМЕР_4 , 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 64185 грн;

поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на двоспальний диван і крісло, вартістю 4350 грн, кухонні меблі з 4-х навісних шаф та 4-х напільних, вартістю 3400,00 грн, шафа (гірка), вбудована в стіну спальні, вартістю 4020,00 грн, кондиціонер «Samsung» D893-03128, вартістю 719,92 грн, чотирьох дверна шафа-купе з дзеркалами, вартістю 2550,00 грн., загалом майно вартістю 15039,92 грн;

утримати з ОСОБА_2 1/2 суму, що була повернута ним згідно договору №49483/07/кЗ від 26 січня 2012 року у Акціонерному банку «Експрес-Банк» за період часу з 28 травня 2013 року, а саме: (19432,00+2 541,90)/2 = 10986,92 грн.

В листопаді 2016 року ОСОБА_2 було подано до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , яка обґрунтована тим, що останнім правильно зазначені обставини про час укладення шлюбу між сторонами і дати народження їх дочок ОСОБА_10 та ОСОБА_14 . Однак обставини щодо продажу та придбання квартир, одержаних та витрачених сум грошових коштів, повного переліку майна, придбаного під час спільного проживання однією сім`єю не відповідають дійсності. Відповідачем взагалі не зазначені обставини про наявність заборгованості третім особам, що виникла під час спільного проживання, яку відповідач фактично поклав лише на неї. З приводу спільного проживання однією сім`єю, фактичного припинення сімейних відносин та наявності майна у спільній сумісній власності, зазначає, що фактично з відповідачем вони припинили спільно проживати однією сім`єю з травня 2013 року, між ними припинились взаємні права і обов`язки з приводу придбання харчування, одягу й майна, індивідуалізувався бюджет щодо кожного, в родині відносини стали нестерпними, у зв`язку з чим було припинене спілкування взагалі, що в подальшому призвело до конфліктів та виселення відповідача. Квартира АДРЕСА_2 була придбана внаслідок об`єднання грошових коштів, одержаних нею у 1997 році від батька ОСОБА_15 в розмірі 3500,00 доларів США та одержаних відповідачем від продажу квартири АДРЕСА_1 (в якій вони мешкали) в розмірі 3500,00 доларів США. Обставини наявності у неї на рахунку у банку грошових коштів визнаються відповідачем. Обставини наявності у неї грошових коштів на 1/2 частку квартири підтверджуються умовою договору купівлі-продажу квартири від 31 березня 1998 року, де п.1 договору передбачено, що покупці купили квартиру, а п.3 наголошує на одержанні грошових коштів від покупців, тобто і від неї і від відповідача. Особисто складені відповідачем заперечення на позов від 29 квітня 2014 року у справі № 206/2277/14-ц (справа про стягнення неустойки за простроченая сплати аліментів) де зазначається про належність позивачу та відповідачу квартири АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності. Зазначала також, що автомобіль «Nissan Note-1,6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , був придбаний у кредит у 2007 році. З часу припинення спільного проживання (з травня 2013 року по 06 червня 2014 рік включно) нею сплачені особисті грошові кошти на погашення кредиту (суми заборгованості 3756,70 доларів США і процентів 315,17 доларів США). У зв`язку з необхідністю термінового пересилання дочці ОСОБА_16 грошових коштів на навчання у Федеративній Республіці Німеччина, 23 вересня 2014 року автомобіль «Nissan Note-1,6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , був знятий з обліку та проданий за ціною 110000,00 грн, після чого щодо вищезазначеної суми був здійснений обмін на євро і одержані за наслідками обміну грошові кошти в розмірі 5950,00 євро були перераховані дочці у Німеччину. Враховуючи те, що грошові кошти були спрямовані на навчання дочки, відповідач надав усну згоду як на продаж автомобіля, так і на цільове використання грошей - на навчання дочки, грошові кошти від продажу автомобіля витрачені в інтересах сім`ї. Правових підстав для визнання по 1/2 часток на автомобіль за позовом відповідача не вбачається, адже автомобіль не перебуває у власності сторін у справі. Гараж № НОМЕР_5 , розташований на території депо Нижнє-Дніпровськ вузол, гаражний кооператив «Експрес», був придбаний сторонами у квітні 2001 року за 1000,00 доларів США. У 2014 році, через аварійний стан гаража (його конструктивних несучих елементів) між нею та ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 укладений договір підряду на виконання ремонтних робіт від 20 червня 2014 року. Відповідно до акту виконаних робіт від 01 вересня 2014 року підрядник передав, а замовник прийняв результати робіт, сума робіт і матеріалів склала 8900,00 грн. У 2016 році ОСОБА_20 , діючи за її дорученням і за її рахунок, здійснив оплату внеску члена кооперативу в розмірі 600,00 грн. Під час спільного проживання ОСОБА_1 зазначав, що сторонами набуте спільне рухоме майно техніка та меблі, проте ним не зазначена техніка: пральна машина Вірпул вартістю 1500,00 грн, яку в січні 2016 року забрав відповідач від сусідки; фотоапарат Філіпс вартістю 2500,00 грн знаходиться у відповідача (фотоапарат придбаний у 2012 році за ціною 4500,00 грн); відеокамера 2008 року вартістю 3500,00 грн; електричний дриль вартістю 2000,00 грн; телевізор LG не може приймати участь в розділі, так як він не працює. 19 вересня 2001 року нею одержані у позику від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 4700,00 доларів США на операцію доньки ОСОБА_21 . Дата повернення: до 19 вересня 2006 року. 19 вересня 2006 року між нею та ОСОБА_4 погоджено повернення заборгованості у строк до 19 вересня 2016 року. Грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї. На ці гроші проведена операція щодо вродженого пороку серця. Заборгованість не повернута. 31 липня 2006 року ОСОБА_2 взяла у позику у ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 6000,00 доларів США на ремонт квартири АДРЕСА_2 , що є спільною сумісною власністю сторін. Грошові кошти вона зобов`язана повернути до 31 липня 2016 року. Заборгованість не повернута. 15 серпня 2006 року ОСОБА_2 взяла у позику у ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 4500 доларів США для закінчення ремонту квартири, що належить їй і відповідачу на праві спільної сумісної власності та замовлення м`яких та корпусних меблів. Строк повернення грошей визначений до 25 серпня 2015 року. Грошові кошти витрачені сторонами за цільовим призначенням, в інтересах сім`ї. Заборгованість не повернута. 03 січня 2012 року ОСОБА_2 взяла у позику у ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 1900,00 євро для оплати забезпечення перебування доньки ОСОБА_16 на навчанні у Німеччині. Строк повернення грошей визнаний до 31 грудня 2017 року. Грошові кошти витрачені сторонами за цільовим призначенням, в інтересах сім`ї. Заборгованість не повернута. 13 січня 2013 року ОСОБА_2 взяла у позику у ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 900,00 євро для оплати навчання доньки ОСОБА_16 у Німеччині. Строк повернення грошей визначений до 31 грудня 2017 року. Грошові кошти витрачені сторонами за цільовим призначенням, в інтересах сім`ї. Заборгованість не повернута. Загальна сума заборгованості за договорами позики, що не виконані нею та відповідачем, складає 15200,00 доларів США та 2800,00 євро. Тому позивач за зустрічним позовом просила здійснити поділ спільної сумісної власності:

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 ;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку гаража № НОМЕР_5 , розташованого на території депо Нижнє-Дніпровськ вузол, гаражний кооператив «Експрес»;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку гаража № НОМЕР_5 , розташованого на території депо Нижнє-Дніпровськ вузол, гаражний кооператив «Експрес»;

виділити ОСОБА_2 рухоме майно: кухонні меблі з 4-х тумбочок та 4-х навісних шаф і кухонний стіл вартістю 10000,00 грн; вбудовану шафу в дитячій кімнаті вартістю 7500,00 грн; 4-х камфорну плиту та електричну духовку вартістю 2500,00 грн + 3500,00 грн; шафу купе вартістю 10000,00 грн; сервант вартістю 25000,00 грн (нею оцінюється у 17000,00 грн), загальна сума майна 50500,00 грн;

виділити ОСОБА_1 рухоме майно: двоспальний диван і крісло вартістю 20000,00 грн; два одномісні (дитячі) ліжка вартістю 10000,00 грн; пилосос «Філіпс» вартістю 1500,00 грн; кондиціонер Самсунг вартістю 3000,00 грн; холодильник «Самсунг» вартістю 3000,00 грн; посудомийну машину вартістю 2500,00 грн; пральну машину «Вірпул» вартістю 1500,00 грн, яку в січні 2016 року забрав відповідач від сусідки; фотоапарат «Філіпс» вартістю 2500,00 грн.; фотоапарат придбаний у 2012 році за ціною 4500,00 грн; відеокамеру «Сanon DC 100», 2008 року, вартістю 3000,00 грн; електричний дриль вартістю 2000,00 грн. Загальна сума майна 50500,00 грн;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4750,00 грн в якості 1/2 частини витрат, понесених нею на ремонт гаража № НОМЕР_5 , розташованого на території депо Нижнє-Дніпровськ вузол, гаражний кооператив «Експрес»;

здійснити поділ спільного боргу, шляхом виділення на користь ОСОБА_2 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_4 , визначивши обв`язок ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 19 вересня 2001 року і 31 липня 2006 року в розмірі 5350,00 доларів США;

виділити на користь ОСОБА_1 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_4 , визначивши обов`язок ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_4 заборгованість за договорами позики від 19 вересня 2001 року і 31 липня 2006 року в розмірі 5350,00 доларів США;

виділити на користь ОСОБА_2 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_5 , визначивши обов`язок ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 15 серпня 2006 року в розмірі 2250,00 доларів США;

виділити на користь ОСОБА_1 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_5 , визначивши обов`язок ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 15 серпня 2006 року в розмірі 2250,00 доларів США;

виділити на користь ОСОБА_2 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_6 , визначивши обов`язок ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 03 січня 2012 року в розмірі 950,00 євро;

виділити на користь ОСОБА_1 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_6 , визначивши обов`язок ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 03 січня 2012 року в розмірі 950,00 євро;

виділити на користь ОСОБА_2 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_7 , визначивши обов`язок ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_7 заборгованість за договором позики від 14 січня 2013 року, 21 березня 2013 року, 30 квітня 2013 року в розмірі 450,00 євро;

виділити на користь ОСОБА_1 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_7 , визначивши обов`язок ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_7 заборгованість за договором позики від 14 січня 2013 року, 21 березня 2013 року, 30 квітня 2013 року в розмірі 450,00 євро.(а.с. 68а-74 т.1).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 88-96 т.3).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2019 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, поділ майна, що є спільною сумісною власністю задоволено частково. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна та зобов`язань за договорами позики задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 27 травня 2013 року. Визнано за ОСОБА_1 право власності на наступне майно: одне одномісне ортопедичне ліжко з матрацом, вартістю 1440 грн; LCD телевізор «Філіпс», 2007 рік придбання, вартістю 2053,50 грн; пилосос «Філіпс», модель FC9104, світло-зеленого кольору, вартістю 1499,40 грн; холодильник «Самсунг COOLTECH», двокамерний, білого кольору, вартістю 2695 грн; посудомийну машину «Арістон» Calgont finish 190, дата придбання 2008 рік, вартістю 389,95 грн; двоспальний диван та крісло, велюрові, колір хакі з приставними подушками вартістю 4350 грн; кондиціонер «Самсунг» Д893-03128, 2006 рік придбання, вартістю 719,92 грн, загальна вартість майна 13147,77 грн. Визнано за ОСОБА_2 право власності на наступне майно: одне одномісне ортопедичне ліжко з матрацом, вартістю 1 440 грн; кухонні меблі з 4 навісних шаф та 4 напільних, виконані за індивідуальним замовленням, фасади МДФ, 2005 рік, вартістю 3400 грн; вбудовану шафу (гірка), виготовлена з ДСП, фасади біло-зеленого кольору, мають висувні шухляди та антресоль, вартістю 4020 грн; 4-комфорну газову плиту «Ardo», коричневого кольору, 2005 рік придбання, вартістю 3506,25 грн; електричну духову шафу, 2005 рік придбання, вартістю 2624,63 грн; 4-х дверну шафу-купе з дзеркалами, колір світлий горіх, вартістю 2550 грн, загальна вартість майна 17540,88 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4393,11 грн. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини (що в ідеальних частках складає 64/100) квартири АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини квартири (що в ідеальних частках складає 36/100) № НОМЕР_6 у будинку АДРЕСА_3 . В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та в іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 150-169 т.3).

Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 71-83 т.4).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні його позовних вимог та ухвалення у цій частині нового рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю, в іншій частині рішення суду залишити без змін (а.с. 104-110 т.3).

Із апеляційною скаргою також звернулась ОСОБА_2 , в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим у справі обставинам, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні її зустрічних позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін (а.с. 118-126 т.3).

ОСОБА_2 в судовому засіданні 16 березня 2021 року подала письмову заяву від 16.03.2021 року про відмову у повному обсязі від її зустрічних позовних вимог, в якій вона просить прийняти відмову від зустрічного позову до ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції визнати нечинним і закрити провадження у справі. Позивач за зустрічним позовом у своїй заяві також зазначає, що з наслідками закриття провадження ознайомлена.

До суду звернувся також ОСОБА_1 в судовому засіданні 16 березня 2021 року з письмовою заявою про відмову у повному обсязі від його первісного позову до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, поділ майна, що є спільною сумісною власністю. ОСОБА_1 просив прийняти його відмову від первісного позову до ОСОБА_2 , рішення місцевого суду визнати нечинним і закрити провадження у справі, зазначаючи також, що з наслідками закриття провадження ознайомлений.

В судовому засіданні апеляційного суду 16 березня 2021 року сторони підтримали свої заяви від 16.03.2021 року про відмову від первісного та зустрічного позовів, зазначивши, що така відмова зумовлена примиренням між сторонами та просили їх задовольнити, що підтверджується протоколом та звукозаписом вказаного судового засідання.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частин 1, 3 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення (частина 2 статті 206 ЦПК України).

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Статтею 373 ЦПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі (ч. 2 ст. 373 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

До ухвалення судового рішення в судовому засіданні суд роз`яснив сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, у зв`язку з відмовою від позовів та закриття провадження у справі передбачені ч. 2 ст. 256 ЦПК України, якою встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Це також підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання апеляційного суду від 16 березня 2021 року.

Виходячи з викладеного, враховуючи подання сторонами заяв про відмову від первісного та зустрічного позовів у повному обсязі; приймаючи до уваги, що такі заяви подані та підтримані в судовому засіданні особисто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , - колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для прийняття відмови ОСОБА_1 від його первісного позову до ОСОБА_2 і прийняття відмови ОСОБА_2 від її зустрічного позову до ОСОБА_1 у даній справі; рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 червня 2019 року підлягає визнанню нечинним, провадження у справі за первісним та зустрічним позовами необхідно закрити.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 206, 255, 256, 373, 377 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову доОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, поділ майна, що є спільною сумісною власністю.

Прийняти відмову ОСОБА_2 від зустрічного позову до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про поділ майна та зобов`язань за договорами позики.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2019 року - визнати нечинним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, поділ майна, що є спільною сумісною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про поділ майна та зобов`язань за договорами позики - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді