Справа № 509/4205/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенко Є.М., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Черненко Валентина Олексійовича про забезпечення позову в цивільній справі №509/1414/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за користування позикою шляхом визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

До Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла вищезазначена заява, в якій представник позивача просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ѕ об`єкту нерухомого майна, а саме дачний будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 358,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 237, що належить відповідачу, до набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову представник позивача посилається на те, що 15.03.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики. Пунктом 1 договору позики встановлено, позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 84 000,00 (вісімдесят чотири тисячі) доларів США. Позичальник зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у строк до 15.08.2019 року на умовах, визначених цим договором позики.

Тому, для забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань, відповідно до умов договору позики, того ж дня 15.03.2019 року, позичальником було власноруч складено та підписано дві рівнозначні розписки власноручну та друковану, обидві розписки містять пряме посилання на основний договір позики від 15.03.2019 року.

Тобто, факт складання та підписання позичальником розписок підтверджує факт отримання ним Позики у розмірі 84 000 (вісімдесят чотири тисячі) доларів США.

Факт наявності у позивача оригіналів договору позики від 15.03.2019 року та розписок від 15.03.2019 року доводить факт невиконання позичальником своїх боргових зобов`язань у встановлений договором строк до 15.08.2019 року, а тому, позивач має всі законні підстави стягнути на свою користь з відповідача суму боргу в судовому порядку. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/7958/20 від 27.01.2021 року було задоволено позовні вимоги позикодавця в частині стягнення з позичальника, зокрема, суми боргу за користування позикою у сумі 2 000,00 (дві тисячі) доларів США за кожний місяць користування грошовими коштами до дня повернення позики, станом на 15.08.2019 року.

Проте, станом на сьогодні, позичальником не було повернено позикодавцю позику, а отже, строк виконання боргового зобов`язання щодо сплати коштів за користування позикою у сумі 2 000,00 (дві тисячі) доларів США за кожний місяць користування грошовими коштами до дня повернення позики діє і до теперішнього часу. Позивач вважає, що єдиним засобом забезпечення виконання судового рішення, є накладення арешту на нерухоме майно боржника.

Виходячи з наведених фактів представник позивача вважає, що невжиття зазначеного заходу забезпечення позову призведе до подальшого унеможливлення виконання рішення суду в порядку виконавчого провадження, а тому просить задовольнити заяву про забезпечення позову.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи судом за відсутності учасників справи.

Суддя, вивчивши заяву та матеріали справи, дійшов наступного висновку.

До заяви додано копію розписки від 15.03.2019 року, та копію розписки власноручної від 15.03.2019 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 належить на праві приватної власності дачний будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 358,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 237.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1-2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, шляхом: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборони вчиняти певні дії.

Тобто, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з висновком до якого дійшла колегія суддів Великої палати Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 року прийнятій в межах розгляду справи N 753/22860/17, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд повинен враховувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки унеможливити таке виконання.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За висновком ВС/КЦС, викладеними в ухвалі від 30.09.2020 року у справі N 724/569/20 (предмет спору стягнення грошових коштів) суди встановивши, що предметом спору є стягнення грошових коштів за договором позики, які відповідач в добровільному порядку не повертає, а тому існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову (накладено арешт на нерухоме майно).

Оскільки позивачка звернулася з вимогою про стягнення суми у розмірі 238000 грн. та на підтвердження існування боргових зобов`язань надала належні докази, з метою забезпечення реалізації можливого рішення суду про стягнення суми боргу яка є значною, та враховуючи, що обмеження викликані забезпеченням позову носять тимчасовий характер, суд вважає доведеними підстави, які зумовлюють необхідність забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про стягнення боргу може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Враховуючи те, що між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за користування позикою. Шляхом визнання права власності на нерухоме майно, обраний позивачем вид забезпечення позову, а саме: накладення арешту на Ѕ нерухомого майнао ОСОБА_2 на думку суду є співмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки у разі не застосування заходів забезпечення позову відповідач буде мати можливість відчужити належне йому на праві власності майно, що в свою чергу може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову.

Як передбачено положенням частини 7 статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3статті 154 ЦПК України.

Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно залишається в його володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час, що узгоджується з позицією вищевказаної постанови ВП/ВС).

Суд, зважаючи на викладені у заяві про забезпечення позову обставини вважає за необхідне задовольнити заяву про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153,260 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Черненко Валентина Олексійовича про забезпечення позову в цивільній справі №509/1414/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за користування позикою шляхом визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за користування позикою шляхом визнання права власності на нерухоме майно, а саме: накласти арешт на 1/2 об`єкту нерухомого майна: дачний будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 358,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 237, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації якого: АДРЕСА_2 .

Міри по застосуванню зустрічного забезпечення позову судом не приймалися.

Суд роз`яснює відповідачу, що він може у відповідності до положень ч. 6 ст. 154 ЦПК України звернутися до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення. Питання про зустрічне забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Ухвала набирає чинності з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: Є. М. Панасенко