Справа № 154/3136/20 Головуючий у 1 інстанції: Вітер І. Р.
Провадження № 22-ц/802/487/21 Категорія: 68 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

представник відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення частини додаткових витрат, які вона понесла на навчання і лікування їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 24 749 гривень.

В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем у справі перебувала у шлюбі, який було розірвано в судовому порядку. Від спільного подружнього життя у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із нею, що також стало підставою для стягнення із відповідача в судовому порядку аліментів на його утримання.

У вересні 2018 року син ОСОБА_6 для розвитку своїх здібностей почав відвідувати курси польської мови, які успішно закінчив у червні 2019 року і отримав відповідний сертифікат. Вартість навчання на вказаних курсах становила 12 000 гривень, які позивач сплатила самостійно.

У березні 2020 року ОСОБА_6 захворів на гостру правобічну бронхопневмонію, а на придбання медикаментів для його лікування позивач витратила 2 199, 99 гривень.

Також, за кошти позивача 05 серпня 2019 року ОСОБА_6 було видалено зуби мудрості із зашиттям лунок зубів. Вартість роботи лікаря-стоматолога становила 5 300 гривень.

Надалі, у зв`язку з тим, що син потребував лікування зубів, йому у травні 2020 року було встановлено брекет-систему GC Ortodontics терміном на 16 місяців, вартість якої становила 30 000 гривень. За брекет-систему частину коштів у сумі 27 700 гривень позивач оплатила через термінал, а решту в сумі 2 300 гривень передала готівкою безпосередньо лікарю-стоматологу.

Оскільки вказані суми коштів є для неї суттєвими, а на відповідача законом покладено обов`язок нести додаткові витрати на утримання своєї неповнолітньої дитини, просить суд стягнути з нього половину понесених нею витрат на навчання та лікування сина в розмірі 24 749 гривень.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 лютого 2021 року позов в даній справі задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 частину понесених нею додаткових витрат на лікування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 14 950 гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимогах скасувати та ухвали в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на її користь 12000 гривень, як половину понесених витрат на оплату курсів вивчення польської мови, та 5300 грн видалення зубів мудрості з зашиттям лунок зубів.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 .

На час ухвалення рішення судом першої інстанції у справі ОСОБА_7 є повнолітнім, однак вимоги позивача стосуються витрати за час, коли син ще не досягнув повноліття.

За твердженнями позивача після розірвання шлюбу син постійно проживає разом із нею, відповідач сплачує аліменти на його утримання. Відповідно до рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області розмір аліментів було збільшено до стягнення в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 гривень щомісячно.

З вересня 2018 року до червня 2019 року ОСОБА_6 проходив курс вивчення польської мови у підприємця ОСОБА_8 , по завершенню навчання отримав від неї сертифікат. Вартість навчання щомісячно становила 1 200 гривень, що підтверджено позивачем відповідними копіями квитанцій до прибуткового касового ордера. Загальна вартість цього навчання сина за 10 місяців коштувала позивачу 12 000 гривень.

Відповідно до копії довідки-квитанції лікаря-стоматолога Морозова М.В. від 05 серпня 2019 року ОСОБА_6 проведено видалення зубів мудрості з зашиттям лунок зубів та призначено відповідне лікування. Вартість наданої послуги склала 5300 гривень. ( а.с 8).

З копією виписки із медичної карти амбулаторного хворого вбачається, що 15 березня 2020 року ОСОБА_6 був оглянутий черговим лікарем Володимир-Волинського ТМО, йому встановлено діагноз «гостра правобічна бронхопневмонія», призначено лікування із застосуванням медикаментів. Також позивачем надано суду копії товарних чеків з аптечного пункту № 1 за місцезнаходженням Володимир-Волинського ТМО від 15 та 20 березня 2020 року про придбання нею медикаментів згідно призначення лікаря на загальну суму 2 199, 99 гривень.

Копією довідки-квитанції лікаря-стоматолога ОСОБА_9 від 13 травня 2020 року стверджується про те, що ОСОБА_6 потребував лікування і встановлення брекет-системи. Загальна сума 30 000 гривень. Встановлена брекет-система GC ortodonics , термін лікування 16 місяців.

Копією чеку № 19 від 13 травня 2020 року підтверджено факт розрахунку позивачем із ФОП ОСОБА_9 за надання послуг у виді фіксації брекет-системи на загальну суму 27 700 гривень.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції з врахуванням поданих позивачем доказів та на підставі встановлених обставин правомірно стягнув з відповідача на користь позивача половину суми, яку позивач витратила на лікування сина від гострої правобічної бронхопневмонії, вважаючи вказані обставини особливими.

Щодо витрат позивача на стоматологічні послуги для сина, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що процедура видалення зубів мудрості напряму була пов`язана із процедурою встановлення брекет-системи.

Відповідно до довідки-квитанції від 13 травня 2020 року, яка була видана лікарем-стоматологом ОСОБА_9 , неповнолітній ОСОБА_6 потребував лікування і встановлення брекет-системи.

Факт видалення зубів мудрості 05 серпня 2019 року та встановлення брекет-систем 13 травня 2020 року є свідченням того, що лікування було тривалим.

Отже, відповідач повинен був знати про вказані проблеми із здоров`ям сина та мав реальні можливості сприяти його лікуванню у спосіб узгоджений із матір`ю дитини, маючи з нею однакові прав та обов`язки по відношенню до спільної дитини.

Відповідачем не було подано суду будь-якого іншого доказу на підтвердження його заперечень або спростування в цій частині доводів позивача.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що стоматологічні проблеми у дитини шкодили її здоров`ю, створювали для неї серйозні незручності і дискомфорт, а тому потребували медичного втручання та певних матеріальних видатків.

При визначені сум за встановлення брекет - системи суд першої інстанції підставно взяв до уваги копію чеку №19 від 13 травня 2020 року, вважаючи її належним та допустимим доказом, який підтверджує понесенні позивачем додаткові витрати пов`язані з утриманням неповнолітньої дитини.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про бездоказовість вимоги позивача про стягнення з відповідача в її користь половини понесених нею витрат в розмірі 2300 гривень за встановлення брекет-системи та правомірно відмовив у її задоволенні.

Надані позивачем довідки-квитанції лікарів-стоматологів від 05 серпня 2019 року та від 13 травня 2019 року не відповідають вимогам розрахункових документів, а тому суд обґрунтовано вказав, що такі не є допустимими та належними доказами розміру понесених ОСОБА_2 витрат на лікування сина.

Доводи апеляційної скарги про те, що лікар-стоматолог ОСОБА_10 , який проводив видалення зубів, не здійснює реалізацію лікарських засобів і виробів медичного призначення і його річний дохід не перевищує 1 млн. гривень, а тому у відповідності до п. 10 ст. 296 Податкового кодексу України , ним на час видалення зубів ОСОБА_6 не застосовувався реєстратор розрахункових операцій є голослівними, не підтверджені відповідними доказами та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції в означеній частині.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на оплату курсів вивчення польської мови, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат, саме на вивчення польської мови, які викликані розвитком здібностей ОСОБА_7 .

Позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність вивчення дитини польської мову при тому, що ОСОБА_5 навчається у Харківському національному університеті внутрішніх справ України, за державним замовленням, та що знання польської мови необхідне для навчання в даному закладі.

Матеріалами справи та обґрунтування позовної заяви свідчать, що вивчення польської мови ОСОБА_11 носило факультативний характер та було спрямоване на всебічний розвиток дитини, здобуття нею нових знань.

Факультативне платне навчання дитини не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами.

Положеннями СК України закріплено рівність прав та обов`язків матері та батька щодо їхньої спільної дитини.

Така рівність передбачає не лише рівність у майновому забезпеченні, але й рівність у прийнятті рішень щодо усіх суттєвих аспектів життя дитини, зокрема щодо її навчання та вибору навчального закладу.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина польської мови на оплатній формі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Задовольняючи частково вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на дитину, судом приймається до уваги і та обставина, що з відповідача стягувались аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 по 2500 гривень щомісячно, розмір яких перевищував 50 відсотків від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, що встановлюється державою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій по суті вирішення спору. Судом правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Подаючи відзив на апеляційну скаргу представник відповідача просить скасувати рішення суду повністю та в задоволені позову відмовити. Однак при цьому представником відповідача не було подано апеляційну скаргу на рішення суду в частині задоволених позовних вимог, з обґрунтуванням його незаконності. Колегія суддів не вбачає таких порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись статтями 367-369, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: