КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/3139/20 головуючий у суді І інстанції Радзівіл А.Г.
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

20 серпня 2021 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Сушко Л.П., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ Ай Ві Захист" на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ Ай Ві Захист" про стягнення невиплаченої заробітної плати, оплату за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2021 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ Ай Ві Захист" про стягнення невиплаченої заробітної плати, оплату за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ТОВ "БІ Ай Ві Захист" 10 серпня 2021 року подала апеляційну скаргу, що не оплачена судовим збором.

Крім того, особа, яка подала апеляційну скаргу зазначила, що при подачі позову до суду першої інстанції судовий збір не сплачувався, то і при подачі апеляційної скарги сума судового збору = 0 грн..

Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитись із такими доводами, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЗУ "Про судовий збір" судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

Так, відповідно до нової редакції позовної заяви від 19 лютого 2021 року позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ "БІ Ай Ві Захист";

- стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за квітень 2020 року у розмірі 4800,00 грн. та оплату за невикористану щорічну відпустку у розмірі 3666,00 грн.;

- стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за затримку розрахунку з дати звільнення до постановлення рішення судом.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі у справі про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Разом з тим, п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вказівки на те, що від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються позивачі у справах про визнання незаконним та скасування наказу, про стягнення оплати за невикористану щорічну відпустку та стягнення середнього за затримку розрахунку з дати звільнення до постановлення рішення судом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входять: 1) Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. 2) Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. 3) Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року N 2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до п. 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

До фонду додаткової заробітної плати, зокрема, відносяться оплата за невідпрацьований час, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством. (п. 2.2.12. Інструкції № 114/8713)

При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою. Тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а тому за відповідні вимоги працівники-позивачі повинні сплачувати судовий збір у порядку, встановленому законом.

Такого висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16, у якій погодилася з попередніми правовими позиціями Верховного суду України, що вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не належать до вимог, за пред`явлення яких до роботодавця працівники-позивачі були звільнені від сплати судового збору, а отже підлягають оплаті судовим збором.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Разом з тим, про стягнення оплати за невикористану щорічну відпустку входить до складу фонду оплати праці, а тому при пред`явленні зазначених вимог позивачі звільняються від сплати судового збору.

Аналогічні висновки викладено постанові Верховного Суду від 06.10.2020 року у справі №910/24323/16.

Таким чином, суд приходить до висновку , що пільг щодо сплати судового збору за позовними вимогами про визнання незаконним та скасування наказу, та про стягнення середнього за затримку розрахунку з дати звільнення до постановлення рішення, судом у при звільненні Законом України «Про судовий збір» не передбачено.

Доказів того, що позивач має інші пільги щодо сплати судового збору не надано.

2102,00 грн. - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2020 року у відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік».

Відповідно до п.1.2. ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, яка діяла, станом на дату подання позовної заяви) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, складала 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10510,00грн.).

Судом першої інстанції стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку з дати звільнення до постановлення рішення у сумі 4800,00 грн..

Таким чином, судовий збір, що мав бути сплачений при подачі позову до суду, складав 840,80 грн..

Відповідно до п.1.2. ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, яка діяла, станом на дату подання позовної заяви) ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, складала 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 840,80грн..

Позивачем заявлено одну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, судовий збір, що мав бути сплачений при подачі позову до суду, складав 840,80 грн..

Відповідно до п.1.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відтак, особі, яка подала апеляційну скаргу на рішення суду, необхідно сплатити судовий збір у розмірі 2522,40 грн. (840,80грн.+840,80грн.=1681,60грн. * 150% = 2522,40 грн.).

Відповідно до реквізитів рахунку на 2021 рік для сплати судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення до Київського апеляційного суду оплата коштів має здійснюватися на рахунок: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/Солом`ян. р-н/22030101; код отримувача за ; рахунок отримувача: UA 0026010; банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); код банку отримувача: 899998; код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Крім того, особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує, що оскаржуване судове рішення отримав поштою 19 липня 2021 року.

Разом з тим, особа, яка подала апеляційну скаргу, не порушила питання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового.

Відповідно до ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до ч.3 ст.357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Таким чином, особі, яка подала апеляційну скаргу, необхідно надати суду апеляційної інстанції заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, а також надати докази сплати судового збору у розмірі 2522,40грн., або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За таких обставин підстави для відкриття апеляційного провадження у справі відсутні, апеляційну скаргу необхідно залишити без руху із наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.185, 356, 357 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ Ай Ві Захист" на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2021 року залишити без руху, і надати строк для усунення недоліків апеляційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення особі, яка подала апеляційну скаргу, ухвали.

Роз?яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що у випадку не усунення недоліків апеляційної скарги у встановлений строк, апеляційна скарга буде вважатися неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Л.П. Сушко