Справа № 522/5742/21
Провадження № 2/522/6159/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Косіциної В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи: Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про скасування арешту,

ВСТАНОВИВ :

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про скасування арешту.

За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.03.2008 року він звернувся до Першого відділу державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції ум. Одесі із заявою про те, що є власником 19/50 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , але не є стороною у виконавчому провадженні, тому що ІНФОРМАЦІЯ_1 , а боржник згідно довідки АДБ у Одеській області 01.02.1953 року народження. 02.12.2020 року він звернувся до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту нерухомого майна та 15.12.2020 року йому надано відповідь, в якій зазначено, що скасувати арешт з рухомого майна не уявляється можливим із посиланням на норми частини 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Існування оскаржуваного арешту порушує його права та в подальшому перешкодить у вільному користуванні власністю. Тому, на підставі викладеного, у зв`язку з не можливістю пред`явлення виконавчого листа до виконання для здійснення стягнення за спливом строку давнини, закриттям виконавчого провадження ще у 2008 році, повторним не відкриттям його по теперішній час та відмовою Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (Одеса) Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі в його скасуванні, він вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою.

Позивач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання також не з`явився, про дату час та місце проведення була повідомлений належним чином та завчасно.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Датою ухвалення цього рішення є 18.08.2021 року.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши та проаналізувавши обставини справи, додані до матеріалів справи документи, суд встановив:

Суд встановив, що на виконанні у першому відділі державної виконавчої служби Приморського талонного управління юстиції у м. Одесі знаходилось виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 1-1491/06 від 22.01.2007 року Приморського талонного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 600 грн.

З метою забезпечення виконання рішення суду постановою державного виконавця №В-6/170 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.09.2007 року накладений арешт та заборонено відчуження всього майна боржника ОСОБА_1 , а саме об`єкти нерухомого майна - 19/50ч. д/володіння по АДРЕСА_1 , копія якого наявна в матеріалах справи.

20.03.2008 р. державним виконавцем першого відділу державної виконавчої служби Приморського талонного управління юстиції у м. Одесі винесено постанову № В-12/205 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси №1-1491/06.

Як слідує з листа старшого державного виконавця Кузнецової В.С. від 20.03.2008 року № 14854, 20.03.2008 року на адресу відділу надійшла заява ОСОБА_1 про те, що він є власником 19/50ч. д/володіння по АДРЕСА_1 , в своїй заяві він також вказав, що стороною у виконавчому провадженню він не є, тому що він ІНФОРМАЦІЯ_1 , а боржник згідно довідки АДБ у Одеській області 01.02.1953 року народження тому просив зняти арешт з вищевказаного майна.

Але у виконавчому документі, а саме у виконавчому листі №1-1491/06 не вказано народження боржника ОСОБА_1 , що не дає можливості зняти арешт з вищевказаного майна.

02.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту нерухомого майна.

Згідно відповіді головного державного виконавця Офіцерова Л.Л. від 15.12.2020 року № 69904 згідно з даних АСВП (Автоматична система виконавчих проваджень) у Відділі знаходилось виконавче провадження стосовно ОСОБА_1 за виконавчим листом № 1-1491/06 від 22.01.2007 року виданого Приморським районним судом м. Одеси, яке визнано помилковим. Також повідомлялось, що виконавче провадження стосовно ОСОБА_1 знищено, тому неможливо визначити за яким виконавчим провадженням накладено арешт б/н від 04.09.2007 року та внесено відомості до реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за реєстраційним номером обтяжень № 5649053.

Таким чином, існування даного обтяження у вигляді арешту 19/50ч. д/володіння по АДРЕСА_1 обмежує ОСОБА_1 в реалізації його прав та інтересів щодо арештованого майна. В зв`язку з чим, останній звернувся до суду.

Щодо підстав для зняття арешту накладеного постановою державного виконавця №В-6/170 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.09.2007 року.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, в редакції Закону від 16.02.2010 року виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 38 цього Закону, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

02.06.2016 року було прийнято Закон України «Про виконавче провадження» в новій редакції № 1404-VIII.

Згідно з п.7 Розділу 13 Прикінцеві та перехідні положення встановлено, Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 07.03.2018 року (надалі Закон №1404) що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Порядок зняття арешту визначений ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду.

Положенням ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

В той же час, позивач до позовної заяви надав копію листа, з якого вбачалось, що згідно з даних АСВП (Автоматична система виконавчих проваджень) у Відділі знаходилось виконавче провадження стосовно ОСОБА_1 за виконавчим листом № 1-1491/06 від 22.01.2007 року виданого Приморським районним судом м. Одеси, яке визнано помилковим.

Судом під час розгляду справи були досліджені матеріали кримінальної справи № 7 в рамках якої і був накладений оскаржуємий арешт

Матеріали справи містять виконавчий лист на підставі якого накладався арешт. А також дозволяють суду переконатись у тому, що арешт був накладений помилково, оскільки кримінальна справа була порушена по відношенню до ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а арешт накладений на майно позивача, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Українаприєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закінчення договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Зі змісту ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», вбачається, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У зв`язку з вказаними обставинами, суд вважає можливим скасувати заборону, так як власник майна відповідно до ст. 319, 321 Цивільного кодексу України в праві розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

За таких обставин, враховуючи, що пройшло близько 14 років з дня накладення арешту та заборони на вчинення дій, зважаючи на те, що в ході судового розгляду встановлено, що виконавче провадження стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є помилковим, так як боржником у справі 1-1491/06 є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а арешт накладений на майно, що належить ОСОБА_1 1965 р.н., розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, суд робить висновок, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 158, 263-265, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи: Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про скасування арешту - задовольнити.

Скасувати арешт на все майно (реєстраційний номер обтяження 5649053), що належить ОСОБА_1 , а саме об`єкти нерухомості: 19/50 ч. д/володіння по АДРЕСА_1 , а також скасувати заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 , а саме об`єкти нерухомості: 19/50 ч. д/володіння по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 серпня 2021 року.

Суддя Косіцина В.В.

18.08.21