КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Калініченко О.Б.
Апеляційне провадження № 22- ц/824/5273 /2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ Савенкової Олесі Володимирівни, державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ Васильченка Михайла Михайловича, заінтересована особа ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд, -

В с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року (28 жовтня 2020 року) до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Деснянського районного ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової О.В. та державного виконавця Деснянського районного ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Васильченка М.М., заінтересована особа ОСОБА_2 .

Вимоги скарги вмотивовані тим, що 28 вересня 2020 року заявник дізнався про постанову від 13 травня 2020 року старшого державного виконавця Савенкової О.В. про повернення виконавчого документа стягувачу та завершення виконавчого провадження № 48812598 за виконавчим листом Солом`янського районного суду м. Києва № 760/16810/13-ц (2- 4888/13) від 12 листопада 2014 року, а також про постанову від 22 жовтня 2019 року державного виконавця ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачу та завершення виконавчого провадження № 51122703 за виконавчим листом Солом`янського районного суду м. Києва № 760/3793/15-ц від 26 квітня 2016 року, які йому не були вручені.

В постановах вказано, що вони винесені на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, на думку заявника, виконавцями вжито не всіх заходів з розшуку майна, цінностей і коштів, що належить боржнику, а саме: не враховано дані про наявність у боржника майна, на яке ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва було накладено арешт; відсутні постанови про арешт коштів, цінностей та цінних паперів на рахунках та депозитах боржника; не направлено запитів до фінансових та депозитарних установ у визначеному законодавством порядку; не здійснено перевірку щодо виявлення майна боржника та його майнових прав за адресами його реєстрації і проживання.

Зазначає, що просив в своїх заявах від 25 червня 2015 року, 04 вересня 2015 року та 11 травня 2016 року до ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві направити запити про наявність майна та земельних ділянок у боржника та до банківських установ постанови про арешт грошових коштів на рахунках боржника, а також об`єднати виконавчі провадження № 48812598 та № 51122703 в одне зведене, однак такі дії здійснені не були.

Таким чином, в порушення вимог закону, виконавцями не вжито всіх можливих, передбачених законами, дій та заходів з розшуку майна, коштів, цінностей та інших активів (в тому числі спільного з іншими особами) боржника.

В уточненій скарзі заявник також зазначає, що згідно відповіді від 10 листопада 2020 року на подану заявником скаргу вбачається, що виконавцями допущена втрата виконавчих листів.

У зв`язку з викладеним, з врахуванням уточнень та доповнень, просив:

Поновити пропущений строк для звернення із скаргою до суду ,

1. вжити заходів забезпечення виконання рішень судів: № 760/16810/13-ц та № 760/3793/15-ц;

2. визнати оскаржувані постанови, а також дії та бездіяльність виконавців неправомірними і скасувати постанови;

3. зобов`язати виконавців та начальника Деснянського районного ВДВС у м. Києві усунути порушення, скасувати постанови і поновити виконавчі провадження № 48812598 та № 51122703;

4. зобов`язати виконавців та орган державної виконавчої служби в рамках проваджень № 48812598 та № 51122703:

4.1. постановити ухвалу про арешт коштів, цінностей та майна, що належать боржнику;

4.2. звернути стягнення на майно боржника, що визначено в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва № 2-1664/11 від 28 лютого 2011 року;

4.3. прийняти постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника на рахунках і на зберіганні у банківських установах та направити ці постанови до кожної банківської установи України, які мають чинну банківську ліцензію НБУ та здійснити належні дії щодо стягнення цих коштів;

4.4. направити запити про наявність майна, земельних ділянок, транспортних засобів і плавзасобів у боржника до відповідних установ;

4.5. направити запити: до Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, яким було зареєстровано шлюб ОСОБА_2 з гр. ОСОБА_4 , 1980 р.н. (р/№ 2621 від 05 грудня 2007 року ), до Департаменту нотаріату та державної реєстрації Міністерства юстиції України та звернувшись до «Державного реєстру актів цивільного стану громадян» про підтвердження перебування боржника у шлюбі з зазначенням всіх наявних даних про другого з подружжя;

4.6. об`єднати виконавчі провадження № 48812598 та № 51122703 в зведене;

4.7. повідомити суд і стягувача про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду цієї скарги не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання відповідно до вимоги ст. 453 ЦПК України та щомісяця надсилати суду та Стягувачу звіт про здійснення виконавчих дій протягом поточного місяця і загалом за весь період виконання;

4.8. направити до суду подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України;

5. постановити окрему ухвалу щодо ознак завідомо неправомірних дій і бездіяльності, а отже і ознак кримінального правопорушення, вчинених виконавцями та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності та до органу досудового розслідування на підставі ч. З ст. 262 ЦПК України;

6. зобов`язати виконавців звернутися до суду із заявою (поданням) про видачу дублікатів виконавчих документів (які зазначені вище) не пізніше наступного робочого дня з дня винесення ними постанов про відновлення виконавчих проваджень;

7. відновити строки для пред`явлення вказаних виконавчих документів до виконання;

8. зобов`язати виконавців внести відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням ними постанов про відновлення виконавчих проваджень.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірними дії державних виконавців Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової Олесі Володимирівни та державного виконавця Васильченка Михайла Михайловича, заінтересована особа ОСОБА_2 щодо винесення постанов про повернення виконавчого документа стягувача у виконавчих провадженнях № 48812598 та № 51122703 та скасувати постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 22 жовтня 2019 року (виконавче провадження № 51122703) та від 13 травня 2020 року (виконавче провадження № 48812598).

В задоволенні іншої частини скарги відмовлено .

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу змінити ,доповнити її наступним:

- визнати бездіяльність виконавців неправомірними,

- зобов`язати державного виконавця по зведеному виконавчому провадженню № 64224999 та орган державної виконавчої служби вчинити дії щодо звернення стягнення на майно боржника, що визначено в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва № 2-1664/11 від 28 лютого 2011 року;

- арешту коштів та інших цінностей боржника на рахунках і на зберіганні у банківських установах та направити ці постанови до кожної банківської установи України, які мають чинну банківську ліцензію НБУ та здійснити належні дії щодо стягнення цих коштів;

-направити запити про наявність майна, земельних ділянок, транспортних засобів і плавзасобів у боржника до відповідних установ;

-направити запити: до Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, яким було зареєстровано шлюб ОСОБА_2 з гр. ОСОБА_4 , 1980 р.н. (р/№ 2621 від 05 грудня 2007 року ), до Департаменту нотаріату та державної реєстрації Міністерства юстиції України та звернувшись до «Державного реєстру актів цивільного стану громадян» про підтвердження перебування боржника у шлюбі з зазначенням всіх наявних даних про другого з подружжя;

-повідомляти суд і стягувача про виконання ухвали суду від 21 січня 2021 року , не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання відповідно до вимоги ст. 453 ЦПК України та щомісяця надсилати суду та Стягувачу звіт про здійснення виконавчих дій протягом поточного місяця і загалом за весь період виконання;

- розглянути доцільність направлення до суду подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України;

-звернення до суду за отриманнямдублікатів втрачених документів та прохання відновити строки для пред`явлення вказаних виконавчих документів до виконання відповідно до п. 10 ч.3 ст. 18 Закону і п. 17.4 ч.3 Перехідних положень ЦПК України .

-внести відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників .

В апеляційній скарзі посилався на порушення норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги співпадають із доводами скарги і зводяться до того , що державний виконавець не виконав всіх передбачених законом дій щодо виконання рішення суду . Просив розглядати апеляційну скаргу за його відсутності.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 08 квітня 2021року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Апелянт ОСОБА_1 просив розглядати справу у його відсутності .

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" ( ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження».)

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено її права чи свободи.

Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Деснянського районного ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції України (м. Київ) перебували виконавчі провадження № 48812598 та № 51122703 з примусового виконання виданих Солом`янським районним судом м. Києві виконавчих листів № 2-4888/13 від 12.11.2014 року та № 51122703 від 22.10.2019 року (стягувач ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 ).

Постановами державних виконавців ОСОБА_3 та Савенкової О.В. від 22 жовтня 2019 року та від 13 травня 2020 року виконавчі документи по виконавчим провадженням № 51122703 та № 48812598 були повернуті стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Стягувач по виконавчим провадженням - ОСОБА_1 вважає, що його права порушені діями та бездіяльністю державних виконавців, які полягають в тому, що останніми не вжито всіх можливих дій та заходів з розшуку майна, коштів, цінностей та інших активів боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.п. 1, 3 ч. 2 цієї статті виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі, якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

З огляду на зміст статей , такі дії вчиняються виконавцем при дотримані вказаних вище умов. Однак у суду відсутні відомості, що такі дані на час відкриття виконавчого провадження державним виконавцям були надані заявником.

На ухвалу суду від 04 листопада 2020 року Деснянським районним ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції України (м. Київ) не надано Солом`янському районному суду м. Києва належним чином завірені копії зведених виконавчих проваджень № 48812598 та № 51122703 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості.

У такому випадку суд правильно заз-анчив , що він позбавлений можливості перевірити, чи в повному обсязі виконано державними виконавцями всіх необхідних дій, визначних Законом України «Про виконавче провадження».

Так, заявник в поданій скарзі зазначає, що копії ухвали Солом`янського районного суду м. Києва № 2-1664/11 від 28лютого 2011 року та листа від КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 9060 від 24 лютого 2011 року з переліком нерухомого майна, що належить боржнику, на підставі якого судом було накладено арешт, він надав державному виконавцю Перепелиці А.В. , який у 2016 році виконував рішення. Вказані документи виконавець приєднав до матеріалів виконавчого провадження № 48812598 і створив запити до відповідних керуючих компаній з обслуговування житлового фонду м. Києва. Але в матеріалах виконавчих проваджень відсутні відповіді на ці запити, а виконавцями не вжито заходів щодо направлення повторних запитів і отримання відповідей по всіх зазначених об`єктах нерухомого майна, що перебувають у власності боржника.

З листа начальника Деснянського РВ ДВС у м.Києві ЦМУ Мінстерства юстиції ( м.Київ Сидорчук Л. Від 10 листопада 2020 року, вбачається ,що в ході проведення виконавчих дій встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відлучення об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкті, майна зареєстрованого за ОСОБА_2 не виявлено.( а.с. 37) .

Разом з тим, єдина інформаційна база, яка містить відомості про права на нерухоме майно та їх обтяження була введена в дію 2013 року. До 2013 року реєстрація права власності на майно проводилася в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який зараз є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин, у випадку реєстрації права власності до введення в дію електронного реєстру, такі дані знаходяться у відповідному відділі бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна.

Сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин, що державним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою ч. 8 ст. 48 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення.

У свою чергу, відсутність обґрунтованого висновку стосовно належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо розшуку майна боржника дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника, та як результат - про передчасність наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 зазначеного Закону.

Висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

Такі висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, і такими що відповідають встановленим обставинам .

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Іммобільяре Саффі проти Італії» (Case of Immobiliare Saffi v. Italy) наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Задовольняючи скаргу в частині визнання дій державних виконавців Деснянського районного ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савенкової О.В. та Васильченка М.М. щодо винесення постанов неправомірними та усунення такого порушення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку , що оскаржувані постанови не відповідають вимогам закону та обмежують права стягувача. Доводи скаржника виконавчим органом не спростовані .

Згідно зі ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Також одним із способів поновлення порушених прав з боку державного виконавця при проведенні виконавчих дій є визнання незаконною та скасування прийнятих ним рішень у межах виконавчого провадження, якими є постанова державного виконавця.

Щодо інших вимог, заявлених в поданій скарзі та уточненнях до них, то такі вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом МЮУ від 02 квітня 2012 року № 512/5 також передбачено, що у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову.

Разом з тим, відповідно до п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 липня 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене вище, а також виходячи зі змісту прав та обов`язків виконавця при проведенні виконавчих дій, суд не вбачає підстав для зобов`язання наперед державних виконавців вчинити дії, зазначені заявником в прохальній частині скарги , оскільки вказані дії належать виключно до дискреційних повноважень та компетенції державних виконавців і можуть бути предметом оскарження в ході здійснення виконавчого провадження.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні інших вимог скаржника ОСОБА_1 .

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).(Рішення ЄСПЛ:

«Юрій Миколайович Іванов проти України»)

Доводи апеляційної скарги є тотожними доводам самої скарги, які були предметом розгляду суду першої інстанції, і яким суд першої інстанції дав належну оцінку, і колегія суддів погоджується з висновками суду.

Суд першої інстанції, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку про часткове задоволення скарги.

При цьому суд створив всі умови для змагальності сторін, в тому числі роз`яснював права сторонам їх права та обов`язку доведення тих обставин на які вони посилались на підтвердження своїх вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідив наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, ухвала суду є законною і обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 371, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 13 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді