Справа № 469/448/19
2/469/137/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 року смт.Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання - Якубець С.В.,

учасники справи:

представник позивача Савіхіна А.М., Гаренко Н.В. - не з`явились,

відповідач ОСОБА_1 - не з`явилась,

представник відповідача Бенедюк Л.О. - не з"явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Позивач 08 травня 2019 року звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначав, що відповідач на підставі заяви б/н від 20 жовтня 2016 року, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у сумі 500,00 грн. та зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, сплачувати пеню та штрафи.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит згідно з договором, відповідач, у свою чергу, не надала своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 11 квітня 2019 року заборгованість відповідача склала 11767,47 грн., у тому числі заборгованість за тілом кредиту 1874,00 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання 5110,42 грн., нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. 1300,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 536,55 грн., тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитом та судовий збір.

30 травня 2019 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог заперечували, надавши відзив і заперечення, у яких зазначали про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач отримала кредитну картку, однак заяви на її отримання не подавала, з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами не ознайомлювалась; докази на підтвердження надання банком відповідачу кредиту та зарахування кредитних коштів на картку відсутні; наявність боргу не доведена та про його існування відповідача позивачем не повідомлялось, а нарахування пені та штрафів є неправомірним; просила застосувати наслідки пропущення позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення неустойки.

У відповіді на заперечення та письмових поясненнях представник відповідача зазначав, що кредитний договір з відповідачем укладено відповідно до норм чинного законодавства та є чинним, положення Закону України Про захист прав споживачів на нього не поширюються, так як вказаний закон визначає поняття споживчого кредиту як коштів, що надаються банком споживачеві на придбання продукції, але відповідачу грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку; відповідач, підписавши анкету-заяву, був обізнаний про умови кредитування, у тому числі передбаченим умовами договору правом банку змінювати кредитний ліміт. Щодо строку позовної давності представник позивача зазначив, що строк позовної давності за укладеним сторонами договором повинен починатися з моменту кінцевого строку дії виданої кредитної картки, яким є вересень 2020 року.

Зважаючи, що сторони виклали свою позицію у направлених до суду заявах по суті справи та письмових поясненнях, повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, але не скористалися своїм правом взяти участь у судовому засіданні або надати заяви про його відкладення, що не перешкоджає розгляду справи по суті, суд на підставі ст.223 ЦПК України вирішив справу без присутності учасників справи.

З матеріалів справи судом встановлено, що 20 жовтня 2016 року відповідач підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.13 на звороті), у якій погодилась з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, та що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді та які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

До Анкети-заяви позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна 55», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна COLD» (а.с.14) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.17-36), розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини кредитного договору, які відповідачем не підписані.

Згідно з наданим Банком розрахунком (а.с.12-13), заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 11 квітня 2019 року заборгованість відповідача склала 11767,47 грн., у тому числі заборгованість за тілом кредиту 1874,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 2446,50 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання 5110,42 грн., нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. 1300,00 грн., заборгованість по судових штрафах 1036,55 грн.

У обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на укладення сторонами договору приєднання б/н від 20 жовтня 2016 року, складовими якого є підписана відповідачем заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70.

Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі; правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як вбачається з матеріалів справи, у підписаній відповідачем Анкеті-заяві (а.с.13 на звороті) відсутні дані про бажання та згоду відповідача отримати будь-який з кредитних продуктів, зокрема, із зазначених у доданому до позовної заяви Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна (а.с.14), відсутні умови договору про сплату відсотків по кредиту та штрафних санкцій, розміру кредитного ліміту, строку дії договору.

За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що відповідач погодився з отриманням кредиту та що саме ці Тарифи та Умови і Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в них розмірах і порядках нарахування, або в подальшому не змінювались, а тому такі Тарифи і Умови та Правила не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного банком з відповідачем.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, відповідно до якої до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду, з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів», Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи захисту інтересів споживачів» прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН та рішення Конституційного Суду України у справі № 1-12/2013 від 11 липня 2013 року та основні засади цивільного законодавства, звернула увагу на необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах та зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому суд вважає, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

А тому у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, у зв"язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків, пені та штрафів задоволенню не підлягають за безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу.

Укладений між сторонами кредитний договір від 20 жовтня 2016 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку повністю не повернуті, що вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.12-13) та витягу з особового рахунку відповідача (а.с.72-78), відповідно до яких відповідачем отримано від позивача 4346,38 грн. (графа 3 розрахунку) та повернуто 3357,13 грн. (графа 21 розрахунку), різниця складає 989,25 грн., а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення заборгованості за простроченим тілом кредита у розмірі 989,25 грн., тому вказана сума і підлягає стягненню з відповідача.

Суд також враховує, що відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 530 ЦК передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (абз.1 ч.1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2).

Оскільки, як було зазначено вище, позивачем не доведено узгодження сторонами строку повернення кредиту, а матеріали справи не містять відомостей про пред"явлення позивачем відповідачеві вимоги про виконання зобов"язання, положення ч.2 ст.625 ЦК України щодо наслідків прострочення виконання зобов"язання у даній справі не можуть бути застосовані у зв"язку з недоведенням факту прострочення.

З вказаних підстав суд не бере до уваги і посилання відповідача на пропуск строку позовної давності.

Посилання відповідача на неотримання кредиту спростовуються даними особового рахунку відповідача, яким зафіксовано рух коштів по рахунку, у тому числі використання терміналів самообслуговування для оплати платежів, поповнення мобільного, поповнення карти готівкою, періодичні платежі по сервісу "Оплата частинами" тощо.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1921,00 грн. при ціні позову 11767,47 грн., судом задоволено вимоги на суму 989,25 грн., тобто підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 1921,00 грн.*989,25 грн.:11767,47 грн.= 167,50 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк", адреса: 01001, м. Київ, вул. .Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , заборгованість за кредитним договором б/н від 20 жовтня 2016 року, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 989,25 грн., також судовий збір в сумі 167,50 грн., всього стягнути 1150 (одна тисяча сто п`ятдесят) гривень 75 копійок.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 серпня 2021 року.

Суддя: