Справа № 392/1088/21
Провадження № 4-с/392/3/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді

Бадердінової А.В., секретар судових засідання Жельман О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мала Виска скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Маловисківського районного відділу державної виконавчої служби Південно Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Дніпро),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся зі скаргою, в якій просить визнати дії державного виконавця Маловисківського районного відділу ДВС Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро Сидоренка Є.І. про арешт коштів неправомірними та скасувати постанову в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять з ТОВ «Вересень Плюс» як заробітна плата на рахунок № НОМЕР_1 відкритого в АТ КБ «ПриватБанк».

Скаргу мотивував тим, що він є боржником на підставі виконавчого листа Маловисківського районного суду Кіровоградської області №392/601/20 від 28.05.2021 року. Зазначив, що на його картковий рахунок був накладений арешт на підставі постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 11.06.2021 року. Жодних постанов про відкриття та про накладення арешту на майно скаржнику не надходило, так як не проживає за адресою місця реєстрації. 16.06.2021 року ним було подано заяву про зняття арешту із заробітної банківської картки державному виконавцю Маловисківського районного відділу ДВС Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро Сидоренку Є.І. про знаття арешту з рахунку НОМЕР_1 відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на який зараховується заробітна плата. 23.06.2021 року скаржником було відправлено електронне повідомлення на пошту виконавчої служби із проханням повідомити про стан розгляду заяви та 22.07.2021 року надійшла відповідь на заяву, в якій було відмовлено в знятті арешту з рахунку на який зараховується заробітна плата. У зв`язку з чим, скаржник не може отримати заробітну плату, яка являється єдиним джерелом його існування, немає можливості оплачувати комунальні платежі та взагалі існувати. Вказав, що не заперечує проти стягнення боргу та відрахування із заробітної плати, але на накладення арешту на спеціальні банківські рахунки вважає незаконними та перевищення повноважень державного виконавця. Так як підприємство вже перераховує 50% його доходу. Вважає, що накладення арешту на рахунки боржника, які призначені для виплати пенсії заробітної плати грубо порушує конституційні права громадян, що узгоджується з правовими позиціями, викладеними, зокрема, і у постанові ВГСУ справа №905/3472/15 від 29.11.2016 року. Таким чином вважає, що постанова державного виконавця Сидоренка Є.І. від 11.06.2021 року про арешт коштів боржника позбавила його права на розпорядження заробітної платою, пенсією, а саме її залишком після звернення стягнення, тобто державним виконавцем фактично звернено стягнення на 100 відсотків заробітної плати та пенсії, що суперечить чинному законодавству.

Крім того, скаржник посилається на необізнаність зі змістом постанови державного виконавця, що призвело до відсутності у нього можливості звернутися до суду з даною скаргою в межах строку визначеного ч.1 ст.449 ЦПК України, ч.5 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження». А тому, причини пропуску подання скарги обумовлені об`єктивними перепонами в реалізації права на судове оскарження та такі причини пропуску є поважними, у зв`язку з чим просить поновити строк на подання скарги.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився надіслав заяву, зареєстровану судом 02.08.2021 року за вх. №7002 про розгляд скарги у його відсутність, скаргу підтримує в повному обсязі, просив скасувати арешт, що накладений на зарплатний рахунок.

Державний виконавець Маловисківського районного відділу ДВС Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро Сидоренко Є.І. в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, будь - які заяви чи клопотання до суду не надходили.

У відповідності до ч.2 ст.450 ЦПК України суд розглянув скаргу за наявними матеріалами скарги у відсутності учасників, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Суд установив, що на виконанні у держаного виконавця Маловисківського районного відділу державної виконавчої служби південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сидоренка Є.І. перебуває зведене виконавче провадження №65785480, що підтверджується постановою про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 11.06.2021 року, та яке було відкрито з приводу виконання виконавчого листа №392/601/20 від 28.05.2021, виданого Маловисківським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кіровоградського обласного управління АТ «Ощадбанк» боргу в сумі 37837,77 грн. та 2102,00 грн. судового збору (а.с. 17-18).

Постановою державного виконавця Маловисківського районного відділу ДВС Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро Сидоренка Є.І., від 11.06.2021 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (а.с.13).

23.06.2021 року постановою державного виконавця Маловисківського районного відділу ДВС Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро Сидоренка Є.І. звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що отримує дохід у ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ ПЛЮС» за адресою: Кіровоградська область, м. Кропивницький та постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу 44533, 74 грн. (а.с.15-16).

Як вбачається з листа начальника Маловисківського районного відділу державної виконавчої служби за №10999 від 29.06.2021 року на звернення ОСОБА_1 , останньому було відмовлено в знятті арешту з рахунку, у зв`язку з тим, що з поданої ним довідки відкрито рахунок для зарахування заробітної плати, але не зазначено, що рахунок має спеціальний режим використання та/або зверненні стягнення на такі кошти заборонено законом, що являється підставою для зняття арешту з коштів боржника (а.с.12).

Відповідно до довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» від 13.06.2021 року № LGOLPT1T9A9IACUL, ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , станом на 13.06.2021 має а АТ КБ «ПриватБанк» картку, рахунок НОМЕР_1 на яку отримує зарплатні виплати. Також, на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь яка виплата (переказ) (а. с.11).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках..

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 ЗУ «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі №6-535цс15 та Велика Палата Верховного Суду від вказаного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.

Висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.

Як зазначалася судом вище, постановою державного виконавця Маловисківського районного відділу ДВС Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро Сидоренка Є.І., від 11.06.2021 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (а.с.13).

Відповідно до довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» від 13.06.2021 року № LGOLPT1T9A9IACUL, ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , станом на 13.06.2021 має а АТ КБ «ПриватБанк» картку, рахунок НОМЕР_1 на яку отримує зарплатні виплати. Також, на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь яка виплата (переказ) (а. с.11).

Із змісту постанови державного виконавця від 11.06.2021 року про арешт коштів боржника вбачається, що державний виконавець визначив банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику.

Разом з тим, АТ КБ «ПриватБанк», на яке нормами ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку рахунок НОМЕР_1 виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

За таких обставин, рахунок НОМЕР_1 не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.

Крім того, суд зауважує, що статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а посилання скаржника, що накладення арешту на його грошові кошти порушує його право на отримання заробітної плати є необґрунтованим.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у справі №756/1927/16-ц від 03.02.2021 року.

Більше того, посилання скаржника на висновок, викладений у постанові ВГСУ, справа №905/3472/15 від 29.11.2016 року не є релевантним, оскільки правовідносини у наведеній справі стосуються накладення арешту на рахунки юридичної особи роботодавця - боржника, з яких здійснюється виплата заробітної плати працівникам та сплата податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, а у даній справі правовідносини стосуються питання накладення арешту на рахунок фізичної особи - боржника, призначений для отримання особистих коштів, зокрема, заробітної плати.

За таких обставин, та враховуючи, що оскаржуване рішення державного виконавця прийнято відповідно до закону, в межах його повноважень та право заявника ОСОБА_1 не було порушено, у відповідності до ч.3 ст.451 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії органу примусового виконання.

Суд вважає, що скаржником ОСОБА_1 в скарзі обґрунтовано причини пропуску строку, передбаченого ч.1 ст.449 ЦПК України, для подання вказаної скарги, та суд вважає їх такими, що обумовлені об`єктивними перепонами, оскільки за місцем реєстрації не проживає, та на час звернення із скаргою до суду не отримував жодної постанови державного виконавця, а відповідь на своє звернення отримав на електронній пошті тільки 22 липня 2021 року, а тому суд з метою реалізації ОСОБА_1 права на судове оскарження, визнає причини пропуску поважними та вважає за необхідне поновити строк на подання скарги.

Керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про оплату праці» суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання скарги.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Маловисківського районного відділу ДВС Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро Сидоренка Євгенія Івановича про арешт коштів боржника - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Кропивницького апеляційного суду Кіровоградської області через Маловисківський районний суд Кіровоградської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення вищезазначених строків або якщо її не скасовано після розгляду справи в Кропивницькому апеляційному суді Кіровоградської області.

Головуючий Альона Володимирівна Бадердінова

суддя