КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

17 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Шахової О.В., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулась з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що між нею та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого відповідач взяв у неї в борг гроші в розмірі 1 400 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 листопада 2019 року.

У визначений договором строк відповідач кошти не повернув, чим порушив взяте на себе зобов`язання.

Просила стягнути з ОСОБА_3 гроші в сумі 1 400 000 доларів США, що є еквівалентним 32 607 715 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, подав 28 квітня 2020 року дві апеляційні скарги ідентичні за змістом (через суд першої інстанції та безпосередньо до Київського апеляційного суду), які розглядаються апеляційним судом, як одна.

Посилався на те, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права та інтереси, в зв`язку із чим просив його скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

З приводу порушення його прав оскаржуваним рішенням зазначав, що він є власником земельних ділянок, які незаконно вибули із його володіння та зараз виставлені на торги в рамках виконавчого провадження, розпочатого на виконання оскаржуваного рішення.

Вважає, що рішення місцевого суду суперечить закону та порушує його права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Серт О.В. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність у справі підстав для закриття апеляційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказані норми процесуального закону встановлюють порядок та спосіб апеляційного оскарження судового рішення, який можливий у тому разі, коли суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

На стадії апеляційного провадження, під час якої вирішується питання про можливість прийняття апеляційної скарги особи, що не брала участі у справі, та яка вважає, що ухваленим рішенням порушені її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, суд апеляційної інстанції установлює, чи дійсно мало місце порушення таких прав, свобод, інтересів та обов`язків у зв`язку із ухваленим рішенням, та в залежності від установленого вчиняє відповідні процесуальні дії.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 січня 2020 року у справі № 2-1426/08, постанові від 30 січня 2020 року у справі № 646/6461/17 особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують або припиняють права або обов`язки цих осіб. Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки них осіб. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 1715/2798/12 також зазначається, що в залежності від того, чи вирішувалось судовим рішенням питання про права та обов`язки особи, яка його оскаржує, визначається право на оскарження такого рішення. Судове рішення, що оскаржується особою, яка не залучалась до розгляду справи, повинно безпосередньо впливати на обсяг прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

У постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 320/915/19 міститься висновок про те, що за змістом статті 392 ЦПК України право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

У постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 2- 4392/09, постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 638/21181/15-ц, постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 705/2-1281/2010 передбачено, що особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, провадження № 61-41547сво18.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків заявника, та лише після встановлення таких обставин переглянути справу за його апеляційною скаргою, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, згідно якого відповідач взяв в борг у позивачки гроші в розмірі 1 400 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 листопада 2019 року (том 1, а.с.12-13). Однак, у визначений договором строк ОСОБА_3 кошти не повернув, в зв`язку із чим ОСОБА_2 і звернулась до суду з позовом про їх примусове стягнення, який в подальшому був задоволений судом.

ОСОБА_1 , стороною вищевказаного договору позики не являється, відповідно, рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу жодних прав, свобод, інтересів або обов`язків апелянта не вирішує.

Доводи апелянта про порушення оскаржуваним рішенням його прав, як власника земельних ділянок: кадастровий номер :82:312:0029, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер :82:312:0005, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; кадастровий номер :82:312:0006, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , які незаконно вибули із його володіння та зараз виставлені на торги в рамках виконавчого провадження, розпочатого на виконання оскаржуваного рішення, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року стосується виключно стягнення грошових сум за договором позики з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

При цьому, як було з`ясовано судом апеляційної інстанції, порушення права апелянта, з яким останній пов`язує подачу апеляційної скарги, виникло під час виконання судового рішення.

Колегія суддів наголошує, що оскаржуване рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року жодним чином не стосується вказаних земельних ділянок, а тому підстави для його скасування відсутні, оскільки місцевим судом не вирішувалось питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 .

Апеляційний суд зазначає, що той факт, що на стадії виконання оскаржуваного судового рішення було порушено право ОСОБА_1 не може бути підставоюдля його скасування.

Як вже зазначалось судовою колегією, оскаржуваним судовим рішенням жодним чином не вирішувалось набуття права власності будь-якою особою чи відчуження земельних ділянок, на що посилається ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі, а спір виник між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з приводу стягнення заборгованості, на підставі договору позики.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_3 попередньо незаконно набув право власності на вказані земельні ділянки, які в подальшому можуть бути відчуженні в рамках виконавчого провадження, розпочатого на виконання оскаржуваного рішення не вказує на порушення прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків оскаржуваним рішенням, щодо стягнення заборгованості, а вказує на те, що такі права, свободи, інтереси та (або) обов`язки могли бути порушені саме ОСОБА_3 під час незаконного заволодіння земельними ділянками, в разі обґрунтованості доводів апелянта.

При цьому, ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутись до суду із відповідним позовом, в разі порушення його права відповідними особами, визначеними ним в апеляційній скарзі, які на його думку здійснили відповідні незаконні дії.

З огляду на викладене, не вбачається порушення прав ОСОБА_1 при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції.

Керуючись ст. 362 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: