Справа № 724/1212/21
Провадження № 2/724/409/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2021 року Хотинський районний суду Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.

при секретарі: Бабій Ю.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Хотин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

10.06.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності, посилаючись на те, що 10.10.2010 року він надав ОСОБА_3 позику в розмірі 30000 грн., час повернення позики було визначено 10.10.2011 року. Ним та відповідачем було досягнуто згоди, щодо повернення вказаних коштів, шляхом переоформлення права власності на користь ОСОБА_1 , але за браком коштів та раптової смерті ОСОБА_3 вказаний факт не відбувся.

Вказує, що відповідачка розпочала процес щодо переоформлення житлового будинку з господарськими спорудами із земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку, земельними ділянками для ведення особистого селянського господарства, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою АДРЕСА_1 , але за браком коштів переоформлення не відбулося.

Зазначає, що 02.06.2021 року до Хотинської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 04.06.2021 року він звернувся до Хотинської державної нотаріальної контори із претензією до спадкоємців, після смерті ОСОБА_3 , в якій повідомляє, що земельна ділянка площею 0,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Долинянської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, яка належала ОСОБА_3 , в якого існують боргові зобов`язання перед ним. 05.06.2021 року державний нотаріус Хотинської державної нотаріальної контори Мартинюк Є.Р. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Також вказує, що оскільки ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 , відмовилася задовольняти його вимоги, просить звернути стягнення на майно земельну ділянку площею 0,92 га для ведення сільськогосподарського виробництво на території Долинянської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, кадастровий номер :02:001:0078, яке успадковане спадкоємцем.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, але від неї до суду надійшла заява, в якій вона позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила справу слухати у її відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.10.2010 року на підставі укладення договору позики позивач ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 грошові кошти в борг в сумі 30000 грн. На підтвердження отримання боргу ОСОБА_3 власноручно написав письмовий, фінансовий документ - розписку, в якій підтвердив отримання ним від позивача ОСОБА_1 грошей в сумі 30000 гривень, які зобов`язався повернути до 10.10.2011 року, про що зазначив в розписці.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей.

Згідно із ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17.

Як встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи в розписці написаній ОСОБА_3 , останній зобов`язувався повернути суму боргу ОСОБА_1 в розмірі 30000 грн. до 10.10.2011 року, проте ОСОБА_3 борг позивачу так і не повернув. У вказаній розписці також вказано, що в разі неповернення суми боргу до 10.10.2011 року ОСОБА_3 зобов`язався передати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Долинянської сільської ради, кадастровий номер :02:001:0078.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику - кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором між ними.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та відповідно до умов договору чи закону.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Судом під час розгляду справи, не встановлено належних та допустимих доказів, і такі не надані суду, що відповідач в дійсності не отримував від позивача суму коштів, зазначену у розписці.

При цьому, наявність таких правовідносин сторін не спростовує факт укладення договору позики та реальність цього договору, оскільки в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями ст. 545 ЦК України свідчить про те, що зобов`язання з повернення позики позичальником до цього часу не виконано.

Окрім того, судом встановлено, що знаходження оригіналу розписки у позикодавця свідчить про непогашення боргу позичальником перед ним, та не доведено відповідачем, що кошти від позивача він не отримував.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Долиняни Хотинського району Чернівецької області помер ОСОБА_3 , факт смерті якого підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23.12.2011 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

З наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17.08.1983 року вбачається, що ОСОБА_3 був батьком відповідачки ОСОБА_2 .

Частиною 2 статті 1220 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до статті 1216ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у статті 1219ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідач спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла своєчасно як спадкоємець за законом першої черги, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Хотинської державної нотаріальної контори Мартинюк Є.Р. № 484/02-14 від 05.06.2021 року.

Слід зазначити, що з вказаної постанови також вбачається, що відповідачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Долинянської сільської ради у зв`язку із відсутністю оригіналів вищевказаних документів на вказану земельну ділянку, та у зв`язку із тим, що існують боргові зобов`язання по вищевказаній земельній ділянці.

Зі змісту заяви-вимоги ОСОБА_1 від 07.01.2021 року слідує, що він звернувся до відповідача ОСОБА_2 із проханням задовольнити його вимоги щодо боргу в сумі 30000 грн., який позичив її батько ОСОБА_3 .

Із наданого позивачем копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 367217 вбачається, що ОСОБА_3 був власником земельної ділянки площею 0,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Долинянської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, кадастровий номер: :02:001:0078.

Частиною першою статті 1297ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження ним виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то умови договору позики щодо строків повернення кредитборгу чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позичальник заявив вимоги до спадкоємця, тобто ОСОБА_2 .

Так, згідно зі статтею 1282ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Станом на дату звернення ОСОБА_1 з позовом до суду, домовленості між спадкоємцем і позичальником не досягнуто.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що зі смертю боржника ОСОБА_3 , його зобов`язання з повернення заборгованості входять до складу спадщини, яку своєчасно та одноособово прийняла ОСОБА_2 , позивач вправі вимагати від останньої виконання грошового зобов`язання за вказаним договором позики, а саме розпискою від 10.10.2010 року, у зв`язку із чим, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Долинянської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, кадастровий номер: :02:001:0078.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 454,00 грн. сплаченого судового збору при поданні позову до суду.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 454 грн. 00 копійок.

На підставі ст.ст. 526, 598, 599, 610, 611, 612, 614, 1049, 1054, 1216, 1218-1219, 1223, 1231, 1261, 1268-1270, 1281-1282, 1296-1297 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 142, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) право власності на земельну ділянку площею 0,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Долинянської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, кадастровий номер: :02:001:0078, що належала ОСОБА_3 , у рахунок повернення боргу за розпискою від 10.10.2010 року.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) з державного бюджету 454,00 грн. сплаченого судового збору при поданні позову до суду.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 )судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Хотинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.08.2021р.

Суддя: О.Г. Єфтеньєв