Провадження № 2/760/4985/18
Справа № 760/8325/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

02 серпня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Фареник А.О.

представника відповідача - Андреєвої В.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач у травні 2018 року звернувся до суду з позовом про стягннення з відповідача заборгованості за кредитним договором №б/н від 14 серпня 2011 року у розмірі 70 633, 72 гр.

Заочним рішенням суду від 31 серпня 2018 року позов був задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 67 327, 19 гр. боргу та 1 679, 52 гр. судового збору.

У січні 2021 року відповідач звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою суду від 07 червня 2021 року за заявою відповідача заочне рішення в справі було скасовано.

Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 14 серпня 2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 9 000, 00 гр. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України і укладений між ними договір є договором приєднання.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 09 квітня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 70 633, 72 гр., яка складається з:

- 19 224, 61 гр. - тіло кредиту, за період з 07 травня 2013 року по 09 квітня 2018 року;

- 25 195, 729 гр. - заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 15 січня 2015року по 09 квітня 2018 року;

- 22 373, 69 гр. - заборгованість за пенею за період з 01 листопада 2017 року по 09 квітня 2018 року;

- 500, 00 гр. гр. - штраф (фіксована чатина);

- 3 339, 70 гр. - штраф (процентна складова).

У зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору, просить задовольнити позов.

В липні 2021 року, після скасування заочного рішення в справі та призначення справи до розгляду, представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог і просить стягнути з відповідача 58 873, 76 гр. заборгованості, з яких 42 459, 04 гр. заборгованість по тілу кредиту та 16 414, 72 гр. відсотків.

16 червня 2021 року представник відповідача ОСОБА_2 подав відзив на позов.

Зазначив, що в позові не обґрунтовано приведену суму заборгованості по тілу кредиту в розмірі 19 224,61 гр.,оскільки кредитний ліміт складає лише 9 000 гр. Жодних доказів щодо того, що кредитний ліміт відповідача збільшився та до якої суми, позивач не надав.

При цьому, згідно роздруківки про рух грошових коштів на рахунках відповідача, з 15 травня 2015 року по 25 березня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» було проведено службові операції, що жодним чином не свідчить про отримання цих коштів позичальником, або ж про збільшення кредитного ліміту на зазначену суму.

Факт зарахування на картковий рахунок відповідача 19 224,61 гр., отримання та розпорядження вказаними коштами позивач не довів, жодних письмових доказів на підтвердження даного факту не надав.

В період з січня 2021 року відповідачем було погашено 1 803, 35 гр.

Тобто, на думку представника відповідача, заборгованість за кредитним лімітом складає 7 196, 65 гр.

Крім того, розмір нарахованої відповідачем неустойки (пені) є значним в співвідношенні до розміру заборгованості по тілу кредиту, просить суд застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України і зменшити розмір неустойки до 7 000 грн.

Таким чином, відповідач визнає перед позивачем заборгованість в сумі 7 196, 35гр. та неустойку у розмірі до 7 000,00 гр.

06 липня 2021 року представником АТ КБ «ПриватБанк» було подано відповідь на відзив, в якій посилається на те, що відповідно до виписки по картковому рахунку чітко прослідковується, що відповідач користувалася грошовими коштами, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а, отже, й отримала кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором.

З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому просить задовольнити позов.

Стосовно перевищення тіла кредиту над лімітом зазначила, що відповідач підключила послугу за сервісом «Миттєва розстрочка».

Згідно до п. 1.1.1.129 Умов і Правил надання банківських послуг сервіс «Миттєва розстрочка» - це послуга банку, яка надається держателям платіжних карток «Універсальна» та «Універсальна Gold» на умовах терміновості, платності та зворотності.

Згідно з п.2.7.6.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг утримувач кредитної карти має право користуватися сервісом «Миттєва розстрочка» для отримання споживчого кредиту, якщо утримувач погодився з умовами даного пункту та отримав кредитні кошти.

Як вбачається з виписки по рахунках з жовтня 2016 року до лютого 2017 року відповідач неоноразово скористалася послугою «Миттєва розстрочка», після чого були оформлені переноси заборгованості з карти «Універсальна» за допомогою вищевказаного сервісу.

На виконання умов укладеної кредитної угоди за послугою "Миттєва розстрочка" на картковий рахунок банком було зараховано грошові кошти у розмірі 2 550, 00 гр., 2 080, 00 гр., 1 560, 00 гр., 1 560, 00 гр., 1 040, 00 гр., 1 248, 00 гр., 1 040, 00 гр., 1 040, 00 гр., 1 200, 00 гр., 1 200, 00 гр., 1 191, 80 гр., 1 212, 00 гр., 1 191, 80 гр. Скориставшись даною послугою, відповідач, "обнулив" свою заборгованість за використаний кредитний ліміт, а саме встановлений кредитний ліміт став доступний до використання відповідачем.

Однак, скориставшись даною послугою, у відповідача виникло зобов`язання в рамках сервісу «Миттєва розстрочка» зі здійсненням регулярних платежів для погашення перенесеної заборгованості.

З виписки по рахунках вбачається, що відповідач активно користувалася послугами банку, здійснювала погашення заборгованості протягом тривалого часу, в тому числі після підключення до послуги «Миттєва розстрочка».

Оскільки послуга «Миттєва розстрочка» не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт, підписання окремого кредитного договору не вимагається.

Отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач належним чином умови Договору не виконує, чим порушує свої договірні зобов`язання. Зазначене призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка не погашена.

Щодо зменшення розміру неустойки зазначила, що укладаючи договір позичальник не ставила під сумнів розумність і справедливість його умов, навпаки, укладаючи договір, сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватися, зокрема, зважувати відповідальність, яка настає, згідно з умовами Договору, при його невиконанні чи неналежному виконанні.

При укладенні Договору сторони досягли згоди щодо його умов відповідно до ст. 638 ЦК України. Таким чином, розумною вважається сума неустойки (штрафу та пені), яку сторони визначили та погодили при укладенні Договору.

Крім того, згідно з ч. З ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений при одночасній наявності обох умов, зазначених у згаданій нормі.

Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала.

Відповідач та представник відповідача проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві.

Представник позивача після оголошеної в справі перерви в судове засідання не з`явилася, про час розгляду спарви повідомлена належним чином. Про причину неявки сд до відома не поставила.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судом встановлено, що 14 серпня 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

При підписанні Анкети-заяви відповідач підтвердив свою угоду на те, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських слуг та Тарифами банку, які викладені на зазначеному в заяві офіційному сайті банку є Договором про надання банківських послуг.

Згода відповідача підтверджена її власноручним підписом у Анкеті-заяві.

/ а. с. 8 /

З виписки по кредитному договору вбачається, що відповідач користувалася виданою банком кредитною карткою та періодично вносила платежі в погашення кредиту.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 09 квітня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 70 633, 72 гр., яка складається з:

- 19 224, 61 гр. - тіло кредиту, за період з 07 травня 2013 року по 09 квітня 2018 року;

- 25 195, 729 гр. - заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 15 січня 2015року по 09 квітня 2018 року;

- 22 373, 69 гр. - заборгованість за пенею за період з 01 листопада 2017 року по 09 квітня 2018 року;

- 500, 00 гр. гр. - штраф (фіксована чатина);

- 3 339, 70 гр. - штраф (процентна складова).

Позивач, скориставшись своїм правом, подавши заяву про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача 58 873, 76 гр. заборгованості, з яких 42 459, 04 гр. заборгованість по тілу кредиту та 16 414, 72 гр. відсотків.

З виписки по картковому рахунку за період з січня 2015 рок удо квітня 2021 року вбачається. що відповідачем у рахунок погашення заборгованості було внесено на картковий рахунок 1 803, 35 гр.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові № 175/4576/14 від 17 липня 2019 року, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, умови договорів приєднання розробляються банком, а тому повинні бути зрозумілі усім споживачам, доведені до їх відома, а тому банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статей 633, 634 ЦК України другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

З цього випливає, що при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як зазначено вище, договір між сторонами був укладений у формі Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

В її змісті процентна ставка за користування кредитом не зазначена і така графа самим бланком даного документа не передбачена .

Крім того, Анкета-заява не містить таких умов договору, як відповідальність позичальника.

/ а.с. 8 /

З наданих позивачем Умов та правил надання банківських послуг та Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» в ПриватБанку, вбачається, що вони є внутрішніми документами банку і відповідачем, як позичальником, не підписані.

Суд вважає, що надана позивачем роздруківка вказаних документів із сайту банку, не дає можливості ідентифікувати дані документи та їх редакцію станом на момент укладення договору, а тому не є достатніми для висновку про їх достатність для висновку про стягнення з відповідача процентів та штрафів, зазначених у Анкеті.

/ а.с. 9 - 24 /

Це ж підтверджується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 / провадження № 14-131цс19 / і не спростовано позивачем при зверненні до суду.

Верховний Суд зазначив, що норми ст. 634 ЦК України при вирішенні такого спору застосовуватися не можуть, оскільки при зверненні до суду позивач не надав будь-яких доказів, які б свідчили про те, що саме долучені до позову Умови та правила надання банківських послуг, якими обґрунтовуються вимоги позивача з посиланням на дану норму закону, які розміщені на офіційному сайті позивача, діяли при укладенні договору з відповідачем.

Виходячи з цього та викладеного вище, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки не підтверджують зазначених обставин.

Суд також вважає, що надані позивачем Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, не підписані позичальником, а також підписана ним Анкета-заява позичальника, яка є єдиним свідченням прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору, не можуть вважатися складовою кредитного договору в розумінні вимог Цивільного кодексу України.

За таких обставин надані документи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14 серпня 2011 року шляхом підписання Анкети-заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

З анкети-заяви відповідача, як позичальника, вбачається, що питання про розмір процентів при її підписанні відповідачем не узгоджувалося.

Суд вважає, що надані позивачем при зверненні до суду докази укладення договору не дають суду підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

При вирішенні спору суд також враховує наступне.

З точки зору ч.1 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем банківських послуг позивача.

Конституційний Суд України в рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 112/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Виходячи з цих обставин та викладеного вище, суд вважає, що вимоги ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення відповідача, як споживача, про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, при укладенні кредитного договору з відповідачем, позивачем дотримані не були.

Крім того, укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить ні строку дії такого договору, ні строку повернення кредиту (користування ним).

Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Виходячи з цього, отримання відповідачем кредиту банку, використання кредитних коштів на власні потреби, невиконання відповідачем умов договору в частині повернення кредитних коштів, що призвело до прострочення тіла кредиту, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині та його право захистити своє порушене право шляхом зобов`язання відповідача, як боржника, виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З урахуванням приведеного вище аналізу суд також приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення процентів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.

Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованої суми тіла кредиту з урахуванням сплаченої суми в розмірі 1 803, 55 гр. у розмірі 17 421, 36 гр.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також 434, 59 гр. судового збору.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 15, 16, 207, 509, 526, 530, 549, 551, 610, 632, 633, 634, 638, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, Законом України « Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 / на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»/ 49094, м. Дніпро вул. Набережна Перемоги, 50, / 17 421. 36 гр. заборгованості та 434, 59 гр. судового збору.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 серпня 2021 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва