Справа № 344/2684/20
Провадження № 22-ц/4808/961/21
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Горейко М.Д.

секретаря Пацаган В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 10 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Бородовського С.О. в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

В лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Галицька», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.11.2017 року о 16 год. 00 хв. в смт. Макарів по вул. Фрунзе водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належним на праві приватної власності ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Макарівського районного суду Київської області від 12.02.2018 року у справі № 370/2413/17 винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_1 . На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» згідно полісу № АК2407157. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ №78С/11/17 від 14.12.2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 33 516,03 грн. Таким чином, страхове відшкодування в розмірі 29 534,62 грн підлягає стягненню із ПрАТ «Страхова компанія «Галицька», а різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 3 981,41 грн з відповідача ОСОБА_1 , як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, винними діями відповідача ОСОБА_1 позивачу спричинено моральну шкоду, яку вона оцінила у 5 000 грн, яка також підлягає стягненню.

У зв`язку з наведеним позивач просила стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» страхове відшкодування в розмірі 29 534,62 грн та з ОСОБА_1 різницю між заподіяною шкодою і страховим відшкодуванням в розмірі 3 981,41 грн та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 березня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» на користь ОСОБА_2 29 534,62 грн страхового відшкодування, 5 000 грн моральної шкоди та 840,80 грн судового збору в рівних частках. В іншій частині вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що задовольняючи позов ОСОБА_2 в наведеній частині, суд зіслався лише на загальні норми права, що передбачають відшкодування моральної шкоди, а також вказав, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Разом з тим, внаслідок ДТП, яка сталася 09.11.2017 року, жодних ушкоджень здоров`я ОСОБА_2 не отримала.

Судом залишено поза увагою той факт, що позивачем жодним чином не обґрунтовано, які емоційні переживання та фізичні страждання вона пережила та в чому вони полягають, оскільки у позовній заяві ОСОБА_2 в основному посилалася на незручності, обумовлені необхідністю проведення ремонту автомобіля та витрат часу на отримання страхового відшкодування від ПрАТ «Страхова компанія «Галицька», а також зазначала, що він ( ОСОБА_1 ) відмовився відшкодувати заподіяну шкоду у добровільному порядку, чим створив додаткові незручності для неї і її родини. Однак, той факт, що страхова компанія не виплачує страхове відшкодування, не свідчить про заподіяння ним ( ОСОБА_1 ) моральної шкоди.

Апелянтстверджує, що він застрахував свою цивільну відповідальність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснює оплату полісу обов`язкового страхування, після настання страхового випадку (ДТП) добросовісно та добровільно вчинив всі необхідні відповідно до закону дії, а тому його небажання відшкодувати позивачу заподіяну матеріальну шкоду не може розцінюватися як заподіяння їй моральної шкоди. Окрім того, на підставі полісу обов`язкового страхування страховиком, крім матеріальної, має відшкодовуватись і моральна шкода у разі її наявності та доведення.

Також апелянт зауважує, що він усвідомлює, що спричинив ОСОБА_2 незначну моральну шкоду, однак заперечує її у розмірі 5 000 грн, оскільки вказана сума є завищеною і належним чином не доведеною та необґрунтованою. Тому, на його думку, розмір моральної шкоди має бути зменшений до 1 000 грн.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 грн змінити, стягнувши з нього на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив, посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Зазначив, що відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає в тому числі і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Пошкодження належного позивачу транспортного засобу беззаперечно вплинуло на її моральний стан і викликало значні душевні страждання у зв`язку із втратою товарного вигляду транспортного засобу, зміною звичного розпорядку життя, вимушеністю відмовитися від запланованих поїздок та сімейного відпочинку. Крім того, позивач змушена була витрачати час на отримання страхового відшкодування від ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» (страховик відповідача ОСОБА_1 ), яке отримавши всі необхідні документи, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування так і не виплатило. Наведене призвело до того, що потерпіла в результаті ДТП особа протягом майже двох років взагалі не отримала жодного відшкодування. Відтак, суд правильно дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

Представник позивача вважає безпідставним посилання апелянта, що на підставі полісу обов`язково страхування окрім матеріальної шкоди має відшкодовуватись і моральна шкода у разі її наявності і доведення, оскільки відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати відшкодовується потерпілому, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, за шкоду, заподіяну здоров`ю. Оскільки позивач жодних ушкоджень здоров`я в ДТП не отримала, то у страховика відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з наведеного, представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У засідання апеляційного суду сторони не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що 09.11.2017 року о 16 год. 00 хв. в смт. Макарів по вул. Фрунзе, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 12.02.2018 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, визнано ОСОБА_1 , який, керуючи автомобілем марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 8).

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК2407157 (а.с. 12).

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ №78С/11/17, складеного 14.12.2017 року ПП «Галавтоекспертиза», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу марки «ЗАЗ TF6950», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 29 534,62 грн, вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу запчастин складає 33 516,03 грн (а.с. 13-16).

Задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_2 про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» на її користь 29 534,62 грн страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що цивільна відповідальність винної в ДТП особи відповідача ОСОБА_1 застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Галицька», а тому позов в частині майнових вимог позивача до ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 29 534,62 грн, що складає вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, є підставним та підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення різниці між заподіяною шкодою і страховим відшкодуванням в розмірі 3 981,41 грн, суд виходив з того, що вказана позовна вимога по суті не є різницею між заподіяною шкодою і страховим відшкодуванням, а є різницею між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу запчастин та без його врахування, а тому позов в цій частині не обґрунтований належними правовими підставами та не підлягає до задоволення.

Рішення суду в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» про стягнення страхового відшкодуванняв розмірі 29 534,62 грн та відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення різниці між заподіяною шкодою і страховим відшкодуванням в розмірі 3 981,41 грн сторонами не оскаржується, а тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що така вимога є обґрунтованою, оскільки саме дії відповідача ОСОБА_1 призвели до завдання позивачу моральної шкоди, так як ним своєчасно та в повному обсязі не забезпечено поновлення порушених прав позивача у будь-який із способів, що встановлені законом, або могли бути погоджені ним з позивачем. Відповідачем не виявлено поведінки, яка б була спрямована на вирішення порушення порядку звичайного способу життєдіяльності позивача, усунення перешкод в користуванні її майном, відновлення майнового стану позивача, відновлення її майна, при тому що він є безпосереднім винуватцем порушення такого майнового стану позивача та його звичного способу життєдіяльності.

Переглядаючи спір в наведеній частині та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приписами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що заявлений позивачем та задоволений судом розмір моральної шкоди в сумі 5 000 грн відповідає засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що наступили для позивача, яка зазнала моральних страждань та втрат немайнового характеру.

Доводи апелянта про те, що позивачем жодним чином не обґрунтовано, які емоційні переживання та фізичні страждання вона пережила та в чому вони полягають, оскільки у позовній заяві вона в основному посилалася на незручності, обумовлені необхідністю проведення ремонту автомобіля та витрат часу на отримання страхового відшкодування, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в силу ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відтак, колегія суддів вважає, що участь у ДТП, яке сталося з вини відповідача ОСОБА_1 , та пошкодження майна (автомобіля) позивача безумовно негативно вплинуло на її моральний стан та призвело до душевних страждань, а тому посилання апелянта на те, що позивачем не обґрунтовано та не доведено заподіяння їй моральної шкоди є безпідставним.

Помилковим є і твердження апелянта про те, що на підставі полісу обов`язкового страхування страховиком, окрім матеріальної, має відшкодовуватись і моральна шкода у разі її наявності та доведення, оскільки відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, тому у цьому випадку у страховика відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 10 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2021 року.

Суддя -доповідач Василишин Л.В.

Судді: Максюта І.О.

Горейко М.Д.