Провадження № 22-ц/802/424/21 Категорія: 84 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

з участю представника ВДВС Левчук І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Концерну «Військторгсервіс» про зміну способу та порядку виконання судового рішення у цивільній справі за позовом Концерну «Військторгсервіс», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міністерство оборони України, до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Інвест Компані», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Інвест Груп», про витребування нежитлового приміщення із чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою стягувача Концерну «Військторгсервіс» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року Концерн «Військторгсервіс» звернувся до суду із зазначеною заявою, яку мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.05.2018 у цивільній справі №161/17928/17 задоволено позов Концерну «Військторгсервіс» про витребування нежитлового приміщення із чужого незаконного володіння.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та повернуто до державної власності в особі Міністерства оборони України у господарське відання Концерну «Військторгсервіс» нежитлове приміщення площею 503,5 кв.м, яке розміщене за адресою: АДРЕСА_1 .

При примусовому виконанні цього судового рішення державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) було встановлено, що нежитлове приміщення передано в суборенду частинами декільком підприємцям та організаціям, які звільняти приміщення відмовилися, мотивуючи їх оренду на підставі чинних договорів оренди або суборенди, що призводить до фактичного невиконання рішення суду.

Ураховуючи наведене, просив змінити спосіб і порядок виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.05.2018 у цій справі шляхом витребування з чужого незаконного володіння будь-яких осіб та повернення до державної власності в особі Міністерства оборони України у господарське відання Концерну «Військторгсервіс» нежитлового приміщення загальною площею 503,5 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі стягувач Концерн «Віськторгсервіс», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати цю ухвалу та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.05.2018.

Відзив на апеляційну скаргу учасники справи не подавали.

У судовому засіданні державний виконавець щодо задоволення апеляційної скарги не заперечувала.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення чергового письмового клопотання представника стягувача Концерну «Військторгсервіс» про відкладення розгляду справи з таких підстав.

Клопотання представника не містить конкретизації, у зв`язку із якими обставинами присутність у судовому засіданні сторони стягувача має бути обов`язковою у суді апеляційної інстанції.

При цьому апеляційним судом враховано встановлені процесуальним законом строки для апеляційного розгляду скарги на ухвалу суду, а також те, що стягував являється юридичною особою, транспортне сполучення між Києвом та Луцьком не припинено, у повідомленні про дату та годину розгляду справи усім учасникам справи роз`яснено можливість участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до ст.212 ЦПК України, яке стягувачем отримано заздалегідь 25 березня 2021 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність залишення апеляції скарги без задоволення, а ухвали суду без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення суд першої інстанції виходив з того, що вимоги банку зводяться до зміни суті судового рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Поняття зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Для зміни способу виконання судового рішення необхідним є з`ясування питання чи не призведе така зміна способу виконання до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, оскільки змінюючи спосіб виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті (правовий висновок, висловлений у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 у справі №6-1829цс15).

Як вбачається із матеріалів справи рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.05.2018, яке набрало законної сили, у справі №161/17928/17 задоволено позов Концерну «Військторгсервіс». Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та повернуто до державної власності в особі Міністерства оборони України у господарське відання Концерну «Військторгсервіс» нежитлове приміщення площею 503,5 кв.м, яке розміщене за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.102-104).

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тлумачення положень вищевказаної правової норми дає підстави дійти висновку, що питання про встановлення способу і порядку виконання рішення суду або його зміну може бути розглянуто у виняткових випадках, що обумовлені об`єктивними ускладненнями при виконанні судового рішення.

Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. При цьому суд не може змінити рішення по суті.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви Концерну «Військторгсервіс», оскільки заява фактично містить у собі вимоги до зміни рішення суду по суті, що суперечить змісту ст. 435 ЦПК України.

Посилання заявника на те, що спірне приміщення на АДРЕСА_1 передано в суборенду частинами декільком підприємцям та організаціям, які у свою чергу залишати приміщення відмовилися, не можуть бути підставою для зміни способу і порядку виконання рішення суду, ухваленого відповідно до заявлених позовних вимог.

Запропонований у заяві стягувачем спосіб і порядок зміни виконання рішення суду фактично свідчить про бажання змінити зміст ухваленого у цій справі рішення суду.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, постановленої з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу стягувача Концерну «Військторгсервіс» залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя

Судді