Ухвала

Іменем України

17 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 757/25588/18-ц

провадження № 61-12645ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 29 червня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про зміну формулювання підстави звільнення, стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну формулювання підстави звільнення, стягнення судових витрат.

На обґрунтування позову посилалося на таке. 16 червня 2016 року наказом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця») № 1210/ос ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду помічника члена правління відділу забезпечення діяльності членів правління та директорів Департаменту адміністративного забезпечення. 08 серпня 2016 року наказом ПАТ «Укрзалізниця» № 1609/ос відповідача переведено на посаду директора з правових питань корпоративного управління. Наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 12 грудня 2016 року № 2367/ос відповідача звільнено з посади директора з правових питань корпоративного управління на підставі пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року, у справі № 757/64183/16-ц позов ОСОБА_1 задоволено частково, поновлено його на роботі на посаді директора з правових питань корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця», стягнуто з підприємства на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та судовий збір. 26 січня 2018 року наказом ПАТ «Укрзалізниця» № 127/ос скасовано наказ від 12 грудня 2016 року № 2367/ос про звільнення ОСОБА_1 та поновлено останнього на роботі на посаді директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» про що зроблено відповідний запис у трудову книжку. 16 квітня 2018 року відповідач подав заяву, яка була зареєстрована 18 квітня 2018 року, про звільнення його з 19 квітня 2018 року із займаної посади за частиною третьою статті 38 КЗпП України, а саме у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та колективного договору (галузевої угоди). Зазначав, що 26 січня 2018 року відбулась зміна істотних умов праці без належного на то попередження, яке передбачено законодавством про працю, а також без додержання строків на таке попередження та без його згоди на зміну істотних умов праці. Зміною істотних умов праці відповідач вважав зміну посадових обов`язків і повноважень директора з правових питань і корпоративного управління, посада була позбавлена організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функцій, які ОСОБА_1 мав на час його незаконного звільнення 12 грудня 2016 року, фактично він був переведений на посаду юрисконсульта філії «Дарницький вагоноремонтний завод» з відповідним місцем знаходження, йому був заборонений доступ до комерційної таємниці та конфіденційної інформації підприємства, доступ до будівлі апарату управління ПАТ «Укрзалізниця», анульована перепустка, порушено умови галузевої угоди. Вважав, що самостійно змінювати підстави звільнення, які були зазначені в заяві ОСОБА_1 , відповідач не мав права. Підстави звільнення, вказані відповідачем у його заяві, є надуманими, необґрунтованими, в підтвердження чого надано довідку інспектора праці Головного управління Держпраці у Київській області Ларіної Т. А., в якій зазначено, що під час перевірки на підприємстві ПАТ «Укрзалізниця» підстав, які були зазначені в заяві ОСОБА_1 при звільненні, під час перевірки виявлено не було, як і не було виявлено порушень законодавства про працю та колективного договору (галузевої угоди). Зазначена довідка спростовує твердження відповідача, що при поновленні його на роботі відбулась зміна істотних умов праці, про які він не був попереджений в порядку частини третьої статті 32 КЗпП України, що надалі призвело до порушень законодавства про працю.

З урахуванням наведеного позивач просив змінити формулювання підстави звільнення із звільнення за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та колективного договору (галузевої угоди), частина третя статті 38 КЗпП України на звільнення за власним бажанням частина перша статті 38 КЗпП України.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що при поновленні на посаді ОСОБА_1 було звужено його завдання, права та обов`язки. Кваліфікуючі вимоги до посади, які зазначені в новій посадовій інструкції, відрізняються від кваліфікуючих вимог на посаду, що діяли на час незаконного звільнення, також було обмежено право відповідача до доступу до відомостей, що відносяться до конфіденційної та комерційної інформації. Основними прямими обов`язками відповідача за новою посадовою інструкцією було надання консультацій та методичної допомоги фахівцям філії «Дарницький вагоноремонтний завод» ПАТ «Укрзалізниця» щодо правової роботи, також у новій посадовій інструкції відсутні відомості, що зазначена посада відноситься до категорії керівників. У новій посадовій інструкції, яка відокремлювала коло обов`язків відповідача, повністю відсутні посилання на організаційно-розпорядчі функції керівника, також зазначено конкретне розташування робочого місця, що не співпадає з місцем розташування апарату управління. Відповідач був обмежений у правах та функціональних обов`язках, його змусили виконувати роботу, яка не відповідала його рівню кваліфікації, відбулась дискримінація його прав та відбулась фактична зміна істотних умов праці, про які він не був попереджений в порядку частини третьої статті 32 КЗпП України. Всі зазначені умови призвели до написання заяви про звільнення за частиною третьою статті 38 КЗпП України.

У січні 2021 року АТ «Укрзалізниця» звернулося до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року у цій справі.

На обґрунтування заяви посилалося на те, що 08 лютого 2018 року, після того, як державним виконавцем виконано рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі і винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, ОСОБА_1 подав скаргу на зазначену постанову.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні скарги.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні скарги щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження скасовано, ухвалено нове судове рішення про задоволення вимог скарги.

Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року касаційну скаргу товариства задоволено, постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року скасовано, ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року залишено в силі.

У постанові Верховний Суд звернув увагу на приписи статей 63, 65 Закону України «Про виконавче провадження», а також на те, що рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого державний виконавець виносить відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження. Підстави для скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження відсутні, оскільки останній діяв в межах діючого законодавства у зв`язку з винесенням підприємством відповідного наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі та внесенням відповідного запису у трудову книжку стягувача. Якщо при поновленні на роботі, на думку стягувача, було звужено обсяг його прав та обов`язків, визначено інше робоче місце, це є підставою для захисту його трудових прав у порядку позовного провадження, а не в рамках примусового виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Посилаючись на те, що постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року встановлено обставини щодо належного виконання АТ «Укрзалізниця» рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року у справі № 757/64183/16-ц про поновлення ОСОБА_1 на роботі, факт відсутності порушення його трудових прав з дати поновлення на роботі - 26 січня 2018 року, а також те, що ОСОБА_1 не звертався до суду із позовом про захист його трудових прав, АТ «Укрзалізниця» вважало це нововиявленою обставиною та просило переглянути рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року, скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову АТ «Укрзалізниця» у справі № 757/25588/18-ц.

Також у клопотанні від 09 лютого 2021 року АТ «Укрзалізниця» просило повернути надмірно сплачену суму судового збору за звернення до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами 14 січня 2021 року, посилаючись на те, що на виконання ухвали суду сплачено суму судового збору у розмірі 3 405 грн, що є надмірною, оскільки було сплачено за ставкою, що діє з 01 січня 2021 року, а мала бути сплачена за ставкою, яка діяла на час звернення ПАТ «Укрзалізниця» до суду із позовом про зміну формулювання підстави звільнення, а саме станом на 01 січня 2018 року. Надмірно сплачена сума становить 762 грн, яку АТ «Укрзалізниця просило повернути.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не наведено обставин, які б давали підстави скасувати судове рішення, а обставина, на яку він посилається як на нововиявлену, не відноситься до такої у розумінні статті 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Посилання АТ «Укрзалізниця» як на підставу для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами на постанову Верховного Суду від 25 листопада 2020 року, якою суд вирішив питання правомірності дій державного виконавця при виконанні своїх обов`язків з виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі та надав оцінку діям державного виконавця, звернувши увагу на обсяг і коло повноважень державного виконавця при виконанні рішення суду суд першої інстанції відхилив. Зазначив, що цією постановою не було надано оцінку діям АТ «Укрзалізниця» під час виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі 26 січня 2018 року та після, і вона не стосувалась тих відносин, які склались між ОСОБА_1 та підприємством після 26 січня 2018 року, не були досліджені обставини, на підставі яких ОСОБА_1 вимушений був звернутись до роботодавця із заявою про звільнення саме за частиною третьою статті 38 КЗпП України, а не за частиною першою статті 38 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про повернення надмірно сплаченої суми судового збору, суд першої інстанції дійшов висновку про його необґрунтованість, оскільки заява про перегляд судового рішення надійшла до місцевого суду 20 січня 2021 року, а отже, за її подання судовий збір має справлятися виходячи зі ставок, встановлених станом на 01 січня 2021 року.

Постановою Донецького апеляційного суду від 29 червня 2021 року ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2021 року в частині відмови у поверненні надмірно сплаченої суми судового збору скасовано, повернуто АТ «Українська залізниця» надмірно сплачену суму судового збору в розмірі 762 грн за платіжним дорученням від 03 лютого 2021 року № 3429883. У решті ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок суду першої інстанції, що обставини, на які посилається АТ «Укрзалізниця», як на нововиявлені, не можуть вважатися такими в контексті вимог частини другої статті 423 ЦПК України, є правильним, тому судове рішення про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року за нововиявленими обставинами відповідає вимогам закону.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у поверненні надмірно сплаченої суми судового збору в розмірі 762 грн, апеляційний суд виходив з того, що АТ «Укрзалізниця» з позовом до ОСОБА_1 про зміну формулювання підстав звільнення звернулось 24 травня 2018 року та сплатило судовий збір в розмірі 1 762 грн, оскільки відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 01 січня 2018 року встановлений у розмірі 1 762 грн. Отже, при зверненні до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року АТ «Укрзалізниця» необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 2 643 грн, а на підставі ухвали Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 січня 2021 року про залишення заяви без руху АТ «Укрзалізниця» сплатило 3 405 грн, тобто переплата склала 762 грн.

У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Українська залізниця», у якій заявник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 29 червня 2021 року в частині відмови у перегляді за нововиявленими обставинами рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, а саме статей 423, 429 ЦПК України та неправильно застосовано норму матеріального права, а саме статтю 65 Закону України «Про виконавче провадження». Нововиявленими у цій справі обставинами є встановлені постановою Верховного Суду обставини щодо належного виконання АТ «Укрзалізниця» рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 , факт відсутності порушення трудових прав ОСОБА_1 з дати його поновлення на роботі до дати звільнення та те, що ОСОБА_1 не звертався до суду в належний спосіб для захисту своїх трудових прав ні у порядку позовного провадження, ні в межах виконання рішення про поновлення на роботі. Зазначені обставини повністю спростовують висновки Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року та є нововиявленими.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами в аспекті перегляду судових рішень у цій справі є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Таким чином, нововиявленими обставинами за своєю суттю є фактичні дані, що в установленому законом порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення (частина друга статті 423 ЦПК України).

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен відмежовувати нововиявлені обставини від нових обставин.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Верховний Суд дійшов висновку, що відмовляючи у задоволенні заяви АТ «Укрзалізниця» про перегляд рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 рокуза нововиявленими обставинами, суд першої інстанції правильно виходив з того, що обставини, на які посилається заявник не є нововиявленими у розумінні положень пункту першого частини другої статті 423 ЦПК України, з огляду на таке.

Суди встановили, що рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 рокув задоволенні позову АТ «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про зміну формулювання підстави звільнення із звільнення за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та колективного договору (галузевої угоди) частина третя статті 38 КЗпП України на звільнення за власним бажанням, частина перша статті 38 КЗпП України, відмовлено.

Заявник звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 рокуу цій справі з тих підстав, що постановою Верховного Суду встановлено обставини щодо належного виконання АТ «Укрзалізниця» рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 , факт відсутності порушення трудових прав ОСОБА_1 з дати його поновлення на роботі до дати звільнення та обставини того, що ОСОБА_1 не звертався до суду в належний спосіб для захисту своїх трудових прав ні у порядку позовного провадження, ні в межах виконання рішення про поновлення на роботі.

Зазначені обставини заявник вважає нововиявленими, що мають значення для розгляду справи, які на його думку спростовують висновки Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а тому підставою для скасування судового рішення є лише істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (частина друга статті 423 ЦПК України).

Обставини, на які посилається заявник не є нововиявленими у розумінні положень статті 423 ЦПК України, оскільки були предметом оцінки під час розгляду судами цієї справи по суті вирішення спору.

Зокрема, Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2020 року надав оцінку діям державного виконавця та звернув увагу на обсяг і коло повноважень державного виконавця при виконанні рішення суду, проте діям АТ «Укрзалізниця» під час виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі 26 січня 2018 року та після зазначеної дати оцінки надано не було.

Зазначена постанова Верховного Суду не стосувалась і відносин, які склались між ОСОБА_1 та АТ «Укрзалізниця» після 26 січня 2018 року, не досліджувались обставини, на підставі яких ОСОБА_1 звернувся до роботодавця із заявою про звільнення саме за частиною третьою статті 38 КЗпП України, а не за частиною першою статті 38 КЗпП України.

Згідно з практикою ЄСПЛ процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, наявність доказу, недоступного раніше, який однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пункти 27-34 рішення «Pravednaya v. Russia» (Праведна проти Росії) від 18 листопада 2004 року).

З огляду на наведені вище правові норми та фактичні обставини справи суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що підстави для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відсутні, оскільки вказані заявником обставини, не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з рішеннями судів попередніх інстанцій, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не можна розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (справа «Ryabykh v. Russia» (Рябих проти Росії), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на порушення судами норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника з ухваленим судовим рішенням, законність та обґрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.

Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги АТ «Укрзалізниця» необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 29 червня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про зміну формулювання підстави звільнення, стягнення судових витрат, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Яремко
І. Ю. Гулейков
С. О. Погрібний