РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2021 року

м. Рівне

Справа № 559/136/19

Провадження № 22-ц/4815/680/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С. С.,

суддів: - Ковальчук Н. М., Хилевича С.В.

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 лютого 2021 року (ухвалене у складі судді Ральця Р.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданою смертю потерпілого,-

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданою смертю потерпілого.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 19 лютого 2018 року вироком Дубенського міськрайонного суду ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою ст. 286 КК України та було призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки з випробуванням. Іспитовий строк випробування встановлено два роки. Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не подавався. Після ДТП, в якому загинув її батько, ОСОБА_2 домовився з нею, що він добровільно покриє всі понесені нею витрати на поховання, тобто фактичні витрати та моральну шкоду. Перебуваючи в стані шоку та глибокого душевного хвилювання, вона погодилася на той час, що відповідач дасть їй 15000 гривень на поховання батька, так як він безробітний та на утриманні має престарілу матір. Дану суму він сплачував частково - приблизно по 1000 гривень щомісяця протягом півтора року. Однак на даний час, сума понесених нею збитків набагато більша.

15000 гривень пішло на вчинення чину похорону батька, купівлю поховальної атрибутики та справляння жалобних обідів. Вона звернулася до ОСОБА_2 з проханням сплатити кошти за пам`ятник та виплатити їй моральну шкоду, однак він відмовився, мотивуючи це тим, що все що мав сплатив і більше ні копійки не дасть. Зауважує, що вона одинока жінка, проживала зі своїм батьком. Жили вони скромно на його пенсію та дрібні заробітки, які вона отримувала торгуючи на ринку продуктами власного сільського виробництва. У неї окрім батька більше нікого не було. 24 липня 2017 року вона залишилася повністю сама. Батько був вже літнім чоловіком, але він не скаржився на здоров`я, допомагав їй по господарству, підтримував її та піклувався про неї. Під час дорожньо-транспортної пригоди сильного механічного пошкодження зазнав велосипед "Україна", якого батько вів у руках. Він не підлягає ремонту та відновленню. Відшкодування матеріальної шкоди полягає в наступному: витрати на пам`ятник з граніту та його встановлення - 35 200 гривень та вартість велосипеда "Україна" - 1200 гривень. Окрім того, вона перенесла душевні муки та страждання, пов`язані зі смертю батька, втратила душевний спокій, рівновагу та здоров`я, забула що таке спокійний сон. Розмір моральної шкоди оцінює у 350 000 гривень. Зазначену матеріальну та моральну шкоду просить стягнути з відповідача у повному обсязі.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою смертю потерпілого - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральні збитки в розмірі 10000 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем відшкодовано позивачці матеріальні збитки у розмірі 16984 гривні, що покриває підтверджені наданими доказами витрати позивачки, пов`язані із похованням батька, встановленням пам`ятника, а також вартість велосипеда, а тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків задоволенню не підлягають. Щодо відшкодування завданої позивачці моральної шкоди, суд вважав, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи характер і обсяг заподіяних позивачці моральних та фізичних страждань, у зв`язку зі смертю рідної людини, виходячи з засад розумності та справедливості, місцевий суд дійшов висновку за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що заявлений нею розмір збитків - 16 900 гривень є обґрунтованим, доведеним належними та допустимими доказами та підлягає до задоволення.

Також не погоджується із встановленим місцевим судом розміром моральної шкоди, оскільки суд не взяв до уваги характер правопорушення, яке виникло з вини ОСОБА_2 , ступеня його вини, що підтверджується вироком суду, глибини фізичних та душевних страждань.

З наведених міркувань просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про її часткове задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19 лютого 2018 року вироком Дубенського міськрайонного суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та було призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки з випробуванням. Іспитовий строк випробування встановлено 2 роки.

Даним вироком встановлено, що 24 липня 2017 року, приблизно о 19 годині 45 хвилин, у світлу пору доби, водій ОСОБА_2 , без реєстраційного документу на транспортний засіб та полісу (сертифікату) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керуючи мотоциклом Каwazaki, на якому встановлений реєстраційний номер НОМЕР_1 , який не належав вказаному транспортному засобу, в порушення вимог пункту 12.4. Правил дорожнього руху, рухаючись зі швидкістю не менше 93,5...99,8 км/год, що перевищує допустиму для даної ділянки дороги, по правій смузі руху автодороги Київ-Чоп зі сторони міста Рівне в напрямку міста Львів, на 382 км вищевказаної автодороги, що в межах с. Тараканів, Дубенського району, Рівненської області. В порушення вимог підпункту б пункту 2.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, в порушення вимог пункту 12.3. Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді пішохода, який ведучи праворуч від себе велосипед "Україна", перетинав проїжджу частину зправа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.

Загиблий був батьком позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої.

Як свідчить довідка №1321, видана виконкомом Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області 21.11.2018, ОСОБА_1 постійно проживала з батьком ОСОБА_4 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтями 1166, 1167 ЦК України (відповідальність за завдану майнову та моральну шкоду) передбачено загальне правило, згідно з яким відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «…Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Згідно з п.5 вказаної постанови Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З наведеного слідує, що ОСОБА_1 є особою, яка має право на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, яке мало місце 24.07.2017 року та вчинене ОСОБА_2 ..

У позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача 36 400 гривень матеріальних збитків та 350 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 07 червня 2019 року, остання зменшила розмір позовних вимог в частині матеріальної шкоди, визначивши її у розмірі 16290 грн., яка складається з витрат на пам`ятник батьку та вартість велосипеда.

Згідно наданої позивачкою квитанції підприємця ОСОБА_5 від 25.07.2017 року, вартість придбаної поховальної атрибутики становить суму 2745 грн..

Як свідчить довідка №94 від 20.12.2018, видана КП "Ринок" Дубенської міської ради, станом на 24.07.2017 року середня ринкова вартість нового велосипеда «Україна» становила 1200 грн..

Вартість пам`ятника, його встановлення та художні роботи, згідно квитанції від 25.08.2017 року становить 35200 грн..

Згідно повідомлень ФОП ОСОБА_5 , ОСОБА_1 25.08.2017 дійсно був замовлений пам`ятник на суму 32000 грн., за який сплачено аванс у розмірі 1000 грн.. 13.02.2019 ОСОБА_1 зробила перезамовлення на дешевший пам`ятник в сумі 9000 грн. та доплатила 8000 грн.. 19.02.2019 ОСОБА_1 зробила перезамовлення пам`ятника вартістю 9500 грн., художні роботи 700 грн., встановлення 4500 грн., всього на загальну суму 15090 грн.. Сплатила аванс 9000 грн..

Відповідно до квитанції №156 від 19.02.2019, наданої підприємцем ОСОБА_5 , від ОСОБА_1 прийнято плату за пам`ятник загальною вартістю 15090 грн., а саме: аванс 8000 грн. та 17.02.2021 - доплату 3000 грн.

Враховуючи надані позивачем квитанції, витрати ОСОБА_1 на поховання батька склали 2745 грн., за пам`ятник нею сплачено аванс у розмірі 11000 грн.. Вартість велосипеда складає 1200 грн..

Тобто загальна сума збитків, які доведені належними доказами, складає 14945 грн..

Як зазначає позивачка, вони з відповідачем ОСОБА_2 домовилися про суму відшкодування у розмірі 15000 грн., яку останній здійснював щомісячними платежами. Як стверджує відповідач ОСОБА_2 ним було відшкодовано позивачці 16984 грн., останній платіж був здійснений 05.01.2019, що підтверджується наданими ним квитанціями ПриватБанку та не заперечується позивачем.

Наданий позивачкою рахунок ресторану " Іква " не заслуговує на увагу, оскільки є неналежним доказом, а вартість поминального обіду не включена у позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що відповідачем відшкодовано позивачці матеріальні збитки у розмірі 16984 грн., що покриває підтверджені наданими доказами витрати позивачки, пов`язані із похованням батька, встановленням пам`ятника, вартість велосипеда, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків задоволенню не підлягають.

Також апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи вимоги розумності, справедливості та виваженості, беручи до уваги всі обставини справи, ступінь вини відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями та виною останнього у її заподіянні, характер, тривалість та обсяг спричинених моральних страждань позивачу, слід покласти на ОСОБА_2 обов`язок відшкодувати заподіяну ОСОБА_1 моральну шкоду.

Разом з цим, на переконання колегії суддів, рішення місцевого суду в частині стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 внаслідок смерті батька понесла та несе душевні страждання, його смерть викликала у неї негативні емоції, був порушений її звичайний спосіб життя, для відновлення якого знадобляться додаткові душевні зусилля, що призвело до вимушених змін у її житті.

Життя або здоров`я людини не підлягають грошовій або майновій оцінці. Неможливо встановити "вартість" травми, визначити "ціну" здоров`я. Так само неможливо виразити у конкретній грошовій сумі перенесені моральні переживання ОСОБА_1 , її моральні страждання, що супроводжувались у зв`язку зі смертю батька.

Моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Справедливість, добросовісність та розумність, згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України, є одними із засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому, беручи до уваги, що у зв`язку зі смертю батька, ОСОБА_1 перенесла значні моральні страждання і до сьогодні душевний біль через втрату найближчої людини у неї не пройшов. Внаслідок сильного потрясіння погіршився стан її здоров`я.

Враховуючи характер і глибину фізичних та моральних страждань, яких вона зазнала, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 150 000 грн..

Судовий збір за розгляд справи місцевим та апеляційним судом підлягає розподілу, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 1166, 1167, 1168, 1187 ЦК України та керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 лютого 2021 року в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 150 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 1500 грн. та 2100 грн. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 20 серпня 2021 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.