Справа № 750/839/21
Провадження № 2/750/707/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Маринченко О.А.,

секретар судового засідання Шилова Ж.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталій Олександрович,

в с т а н о в и в:

29 січня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 08 грудня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, зареєстрований в реєстрі за № 6302, за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 35356 грн. 34 коп.

Обґрунтовано позов тим, що виконавчий напис нотаріуса було вчинено з порушенням діючого законодавства, оскільки приватним нотаріусом не було дотримано порядку вчинення виконавчого напису, не перевірено правомочність відповідача заявляти вимоги до позивача та безспірність заборгованості. Зокрема, нотаріус вчинив виконавчий напис про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин кредитних договорів, не перевіривши, що вказана вимога не підпадає під той вид заборгованості, який міститься у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Також нотаріус не з`ясував, наявність спору стосовно розміру заборгованості, оскільки згідно умов договору термін користування кредитом обмежений кінцевою датою 18 грудня 2017 року, із настанням якої припиняється і нарахування відсотків за кредитом, а тому сума заборгованості, яка включає також і відсотки за користування кредитом за період з 16 січня 2019 року по 20 листопада 2020 року нарахована відповідачем неправомірно. Крім того, жодних письмових повідомлень про відступлення права вимоги за кредитним договором на користь нових кредиторів, а також повідомлень про наявну заборгованість та наміри відповідача вчинити виконавчий напис, на адресу позивача не надходило.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

Також, ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2021 року було задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 08 грудня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, зареєстрованого в реєстрі за № 6302, за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 490929291 від 17 грудня 2014 року.

05 квітня 2021 року відповідач подав відзив на позов, який надійшов до суду 07 квітня 2021 року, однак ухвалою суду від 09 квітня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, вказаний відзив залишений судом без розгляду, у зв`язку з пропуском строку, встановленого судом, на його подачу.

Представник позивача у судовому засіданні вказав, що позивач позовні вимоги підтримує. Після оголошеної судом перерви у судовому засіданні, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль В.О. у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

17 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 490929291, відповідно до умов якого банк надав позичальникові кредит у сумі 7787 грн. 02 коп. зі сплатою 39,9% річних за користування ним. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків, - 18 грудня 2017 року (а.с. 7 на звороті).
21 червня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» був укладений договір факторингу № 1, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» набуло права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору (а.с. 32).
26 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» (фактор) було укладено договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, згідно якого фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами (основними договорами), перелік яких міститься в додатку № 1-1 до договору, що додається до даного договору на паперовому носії. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах, передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів (а.с. 33-38).
Згідно договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» (первісний кредитор) відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (новий кредитор) належне йому право вимоги до боржників за договорами (основними договорами), перелік яких міститься в додатку № 1-1 до договору, що додається до даного договору на паперовому носії. Сторони погодили, що до нового кредитора переходять всі права, які належать первісному кредитору за основними договорами, на умовах, передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів (а.с. 39-43).
Однак, додатку № 1-1 до договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, в якому міститься перелік боржників за договорами, права вимоги за якими перейшли до позивача, матеріали справи не містять.
27 листопада 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни із заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі № 490929291 від 17 грудня 2014 року (а.с. 50-52).

08 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 6302, за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 490929291 від 17 грудня 2014 року в сумі 34356 грн. 34 коп., а також плату за вчинення виконавчого напису в сумі 1000 грн. (а.с. 7).

Зі змісту виконавчого напису вбачається, що строк платежу за кредитним договором № 490929291 від 17 грудня 2014 року настав та боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16 січня 2019 року по 20 листопада 2020 року. Сума заборгованості становить 34356 грн. 34 коп., що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 7302 грн. 43 коп. та суми заборгованості за відсотками та комісіями 27053 грн. 91 коп. (а.с. 7).
Вказаний виконавчий напис знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича.

21 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем Віталієм Олександровичем відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого напису (а.с. 8).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля Віталія Олександровича від 23 грудня 2020 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , який отримує їх у Військовій частині НОМЕР_1 , в розмірі 20% до виплати загальної суми боргу з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження 39640 грн. 89 коп. (а.с. 8 на звороті).

Оцінюючи правомірність вчинення оспорюваного виконавчого напису суд приймає до уваги наступне.
За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік).
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.
Стаття 50 Закону України «По нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
За результатами аналізу наведених норм можна дійти наступних висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання стягувачем письмової вимоги боржнику про усунення порушень.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, доки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Так, 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».
Зазначеною постановою були внесені зміни в Перелік та доповнено його після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Відповідно до розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» нотаріус може вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор має надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.
Також, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року в справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Крім того, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» залишено без задоволення. Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2018 року в справі № 826/20084/14 залишено без змін.
Відповідно до статті 124 Конституції України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.
Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.
Однак, відповідачем приватному нотаріусу Буждиганчук Є.Ю. для вчинення виконавчого напису було надано кредитний договір, який не посвідчений нотаріально, що вбачається із його копії, наданої приватним нотаріусом суду.

Таким чином, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. при вчиненні виконавчого напису вже після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 не було дотримано умов, за яких виконавчий напис мав би бути вчинений.

Такий висновок суду узгоджується з висновками Верховного Суду у постановах від 12 березня 2020 року в справі № 757/24703/18-ц, від 15 квітня 2020 року в справі № 158/2157/17, від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що сторонами договору, на якому вчинено виконавчий напис, є позивач та ПАТ «Альфа-Банк», проте виконавчий напис вчинено за заявою ТОВ «Вердикт Капітал», яке є правонаступником прав та обов`язків кредитора за вказаним договором на підставі договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року.
Однак, доказів на підтвердження переходу прав та обов`язків кредитора за договором № 490929291 від 17 грудня 2014 року до ТОВ «Вердикт Капітал», зокрема, додатку № 1-1 до договору про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, в якому міститься перелік боржників за договорами, матеріали справи не містять, відповідачем вони надані не були, а в самому договорі відступлення права вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року не зазначено конкретного переліку боржників та договорів щодо яких було відступлено право вимоги.
Також, в оспорюваному виконавчому написі зазначено, що заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника, складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту 7302 грн. 43 коп. та заборгованості за відсотками та комісіями 27053 грн. 91 коп. та її стягнення проводиться за період з 16 січня 2019 року по 20 листопада 2020 року.
Зазначене підтверджується також і випискою з особового рахунку № НОМЕР_2 за кредитним договором № 490929291 від 17 грудня 2014 року, наданою нотаріусу відповідачем.

Проте, із вказаної виписки вбачається, що вона фактично являє собою одностороннє твердження відповідача щодо наявності заборгованості певного розміру та з неї неможливо встановити, за який саме період нараховані, зокрема, відсотки за користування кредитом і чи відповідає таке нарахування умовам кредитного договору.
Крім того, у пункті 2.3 кредитного договору сторони погодили, що остаточною датою припинення нарахування відсотків, яка є також датою остаточного повернення кредиту, є 18 грудня 2017 року.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий висновок суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12.
Однак, як вбачається зі змісту виконавчого напису, заборгованість позивача за кредитним договором включає також і заборгованість за відсотками та комісіями, а її стягнення проводиться за період з 16 січня 2019 року по 20 листопада 2020 року, тобто поза межами періоду, за який можуть бути нараховані відсотки за користування кредитом згідно умов договору.

Згідно із частинами першою, другою, третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи наведене, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що оскаржуваний виконавчий напис приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною було вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 розділу ІІ Порядку, оскільки відсутні, як оригінал нотаріально посвідченого договору, так і підстави для визнання суми заборгованості за кредитним договором № 490929291 від 17 грудня 2014 року безспірною, у зв`язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Новик М.С. на підставі договору про надання правничої допомоги від 21 січня 2021 року (а.с. 74).

Квитанцією до прибуткового касового ордера від 21 січня 2021 року та актом приймання-передавання грошових коштів згідно договору про надання юридичних послуг № 01 від 21.01.2021 підтверджується сплата позивачем ОСОБА_1 8000 грн. за договором про надання юридичних послуг від 21 січня 2021 року (а.с. 86, 87).

Як вбачається з розрахунку суми витрат за надану правову допомогу, адвокатом Новиком М.С. надано ОСОБА_2 згідно договору про надання правової допомоги від 21.01.2021 правову допомогу наступного характеру: вивчення та правовий аналіз матеріалів справи. Попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин (особливості оскарження виконавчого напису нотаріуса, засобів захисту на даному етапі). Узгодження позиції сторони позивача з клієнтом 4800 грн.; підготовка процесуальних документів (заяви-запити на одержання копії виконавчого напису нотаріуса та інших документів, на підставі яких він був вчинений, позовна заява щодо оскарження виконавчого напису нотаріуса, заяви на забезпечення позову, клопотання про витребування доказів) 7200 грн.; участь в судових засіданнях в суді першої інстанції 2400 грн., а всього 14400 грн., з яких фактично сплачено 8000 грн. (а.с. 88).
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем було подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому зазначено, що відповідач не погоджується із заявленою позивачем сумою витрат на правничу допомогу, оскільки понесення таких витрат стороною має бути документально підтверджено, а оскільки максимальний розмір оплати послуг адвоката нормативно необмежений, cуд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також зазначає, що для підтвердження та обґрунтування розміру авитрат на правничу допомогу необхідне підтвердження отриманих адвокатом доходів від незалежної професійної діяльності шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів і витрат, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 версеня 2013 року № 481 «Про затвердження форми книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг та час витрачений для надання таких послуг, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, беручи до уваги доводи відповідача щодо зменшення розміру заявлених позивачем витрат на правову допомогу, суд вважає, що справедливим, співмірним і пропорційним є зменшення розміру витрат позивача і стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у даній справі в сумі 4000 грн.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 08 грудня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, зареєстрований в реєстрі за № 6302, за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 490929291 від 17 грудня 2014 року в загальній сумі 35356 грн. 34 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_2 908 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 4000 грн. витрат на правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», місцезнаходження: вул. Кудрявський узвіз, 5-б, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи 36799749.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, місцезнаходження: бул. Т. Шевченка, 38, прим. 147, кім. 5,7, м. Київ.

Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталій Олександрович, місцезнаходження: пр-т Перемоги, 139, офіс 208, м. Чернігів.

Суддя О.А. Маринченко