Провадження № 2/679/207/2021
Справа № 679/184/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Базарника Б.І.,

за участю секретаря судового засідання Дмітрієвої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду м.Нетішин цивільну справу № 679/184/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обгрунтування позову зазначила, що вона ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07.06.1997 року по 16.12.2016 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У вказаному шлюбі у сторін народилось троє спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16.12.2016 року у справі № 2/679/639/2016 шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано.

Так, за період шлюбу сторонами спільною працею та за спільні кошти було набуте наступне майно: - житлові кімнати АДРЕСА_1 (право на яке зареєстровано на позивачку, відповідача та інших дітей на праві спільної сумісної власності) - загальною вартістю 240330 грн.; - автомобіль KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 - середньою ринковою вартістю на момент придбання 189330 грн..

З врахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивачка просить: визнати, житлові кімнати АДРЕСА_1 (право на яке зареєстровано на неї, відповідача та їхніх дітей на праві спільної сумісної власності) - вартістю 240330грн. та автомобіль KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 - середньою ринковою вартістю на момент придбання 189330грн. - спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, позивачка просить визнати право власності, виділивши з спільного майна подружжя в особисту приватну власність ОСОБА_1 : належну ОСОБА_2 частку в кімнатах АДРЕСА_1 вартістю 48066 грн.

В порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, позивачка просить визнати право власності, виділивши з спільного майна подружжя в особисту приватну власність ОСОБА_2 : автомобіль KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 вартістю 189330 грн.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

В підготовче судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, представник позивачки ОСОБА_6 подав до суду заяву, в якій позовні вимоги з урахуваннями зменшення позовних вимог підтримав. Також вказав, що не заперечує щодо ухвалення судового рішення по суті в підготовчому судовому засіданні. Справу просив розглядати без участі позивачки та її представника.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позовні вимоги в частині виділення з спільного майна подружжя в особисту приватну власність ОСОБА_1 належні йому частки в кімнатах АДРЕСА_1 та щодо виділення з спільного майна подружжя в особисту приватну власність ОСОБА_2 автомобіля KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 визнав. Просив розгляд справи проводити без його участі.

Положеннями ст.200 ЦПК України передбачено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову.

Так, відповідно до рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16.12.2016 року шлюб розірвано між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 07.06.1997 року у Мирутинській сільській раді Славутського району Хмельницької області, актовий запис №5 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло серії НОМЕР_5 виданого виконавчим комітетом Нетішинської міської ради 16.02.2015 року, кімнати АДРЕСА_1 , загальною площею 43 кв.м., належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.8).

Згідно з листа заступника начальника Головного сервісного центру МВС Олени Нікуліної вбачається, що ОСОБА_2 володіє автомобілем KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , який зареєстрований 28.10.2016 року (а.с.10).

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд застосовує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до ч.4 якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом.

Частинами 1 та 3 ст.355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Разом з тим, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статті 60, 61 Сімейного кодексу України).

Правова конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СКА України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (стаття 368 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Задовольняючи даний позов, суд також враховує те, що у відповідності до приписів частини четвертої ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Позовні вимоги визнані відповідачем безумовно, тому підлягають до задоволення без з`ясування і дослідження інших обставин справи (абзац третій пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

При цьому судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб внаслідок ухвалення судом саме такого судового рішення.

Таким чином, приймаючи до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Що стосується позовної вимоги про визнання житлових кімнат АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю, суд вважає, що така не підлягає до задоволення, оскільки вказані житлові кімнати вже є спільною частковою власністю колишнього подружжя та їхніх спільних дітей, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло серії НОМЕР_5 виданого виконавчим комітетом Нетішинської міської ради 16.02.2015 року.

Частиною першою ст.142 ЦПК України та частиною третьою ст.7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на вказані норми, позивачці слід повернути з державного бюджету суму 454 грн. сплаченого ннеюим судового збору.

Решту суми понесених витрат зі сплати судового збору відповідно у сумі 454 грн. слід стягнути на користь позивачки з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України.

На підставі наведеного та ст. 8, 41, 124, 129 Конституції України, ст.15, 319, 321, 325, 328, 331, 355, 368, 372 ЦК України, ст.57, 60, 61, 63, 69, 70 СК України, керуючись ст.2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 142, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя- задовольнити частково.

В порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати право власності, виділивши з спільного майна подружжя в особисту приватну власність ОСОБА_1 : належну ОСОБА_2 частку в кімнатах АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати право власності, виділивши з спільного майна подружжя в особисту приватну власність ОСОБА_2 : автомобіль KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 .

В решті позову відмовити.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок сплаченого нею судового збору відповідно до квитанції №0.0..1 від 15.12.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 12.04.2021 року.

Сторони у справі № 679/184/21:

Позивачка: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 ).

Суддя Б.І.Базарник