ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1427/20 Номер провадження 22-ц/814/1939/21Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т. М. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 11 червня 2021 року, ухваленого у складі головуючого судді Черняєвої Т.М., повний текст судового рішення виготовлено 16 червня 2021 року, у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У вересні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 35338,01 грн.

Позов мотивовано тим, що 09 червня 2017 року відповідач звернулась до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», назву якого змінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає договір про надання банківських послуг.

Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5000 грн., який в подальшому збільшився до 17500 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 13 серпня 2020 року, заборгованість за вказаним кредитним договором становила 35338,01 грн., з яких: 26601,73 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 8736,23 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Позов мотивовано тим, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 11 червня 2021 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факт існування договірних кредитних правовідносин, а також обумовлення сторонами у письмовому вигляді ціни договору (розміру кредитного ліміту) та інших його істотних умов.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано того факту, що відсутність підпису позичальниці на спірних Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про не ознайомлення останньої з ними та не підтверджує відсутність дог овірних кредитних правовідносин між сторонами саме на цих умовах, оскільки ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву, засвідчила таким чином свою згоду на отримання кредиту саме на таких умовах.

Позиція інших учасників справи

29 липня 2021 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Мирка Р.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», у якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки дана справа підпадає під ознаки зазначених норм цивільно-процесуального закону, то переглядається без виклику учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09 червня 2017 року ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, приєдналась до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.11 т.1).

Згідно довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , останній 29 січня 2018 року видавалася кредитна картка № НОМЕР_1 з терміном дії до 09/21 (а.с.9 т.1).

По вказаній кредитній картці було встановлено кредитний ліміт у сумі 5000 грн., який у подальшому був збільшений до 17500 грн. (а.с.10 т.1).

З наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості вбачається, що, станом на 13 вересня 2020 року, заборгованість становила 35338,01 грн., з яких: 26601,73 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 8736,23 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.6-8 т.1).

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами факт існування договірних правовідносин, а також обумовлення сторонами у письмовому вигляді ціни договору (розміру кредитного ліміту) та інших його істотних умов.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність факту укладення кредитного договору між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 лише на підставі відсутності на копії анкети-заяви електронного цифрового підпису, оскільки свідченням визнання останньою договірних відносин з АТ КБ «ПриватБанк» є наявність не лише факту підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.11 т.1), а й виконання нею кредитних зобов`язань, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку (а.с.74-76 т.1), з якої вбачається активне користування ОСОБА_1 кредитними коштами, отриманими від АТ КБ «ПриватБанк», зокрема шляхом зняття готівки в банкоматах відділень банку, перерахування коштів на інші рахунки, повернення кредитних коштів позивачу (погашення обов`язкових платежів), поповнення рахунків мобільного оператора, оплати послуг за придбані товари в закладах торгівлі.

Такий висновок відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №153/1334/16-ц та від 16 вересня 2020 року по справі №200/5647/18.

Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

АТ КБ «Приватбанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

Обґрунтовуючи право вимоги у частині розміру і порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, АТ КБ «Приватбанк» посилався на витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання батьківських послуг розуміла ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи відповідну анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15).

Таким чином, відмовляючи в частині стягнення прострочених відсотків за кредитом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що долучений до матеріалів справи Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підписів позичальника, а тому факт ознайомлення ОСОБА_1 саме з цими Умовами та правилами АТ КБ «Приватбанк» не доведено, внаслідок чого їх неможна вважати частиною кредитного договору.

Також місцевий суд вірно встановив, що в анкеті-заяві від 09 червня 2017 року, підписаній позичальницею, не зазначені умови договору про встановлення розміру процентів за користування кредитними коштами, а паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 , є чинними лише до 13 лютого 2018 року (а.с.13 зворот т.1).

Отже, за таких обставин, саме по собі підписання ОСОБА_1 паспорту споживчого кредиту не підтверджує наявність домовленості сторін щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами.

Як видно з матеріалів справи, інших документів, які б обумовлювали розмір і порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами та були підписані ОСОБА_1 , АТ КБ «Приватбанк» не було надано, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по простроченим відсоткам за користування кредитними коштами є безпідставними.

Суд критично оцінює позицію АТ КБ «ПриватБанк», який у своїй апеляційній скарзі наполягає на неправильному застосуванні судом першої інстанції до спірних правовідносин висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, оскільки позивачем так і не було доведено факту ознайомлення відповідача саме з тими Тарифами і Умовами та правилами надання банківських послуг, які долучені до матеріалів справи.

Крім того, колегія суддів наголошує, що, згідно розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.6-8 т.1), ОСОБА_1 за період з 06 лютого 2018 року по 01 березня 2020 року в рахунок погашення заборгованості за договором №б/н від 09 червня 2017 року сплачено 48950,95 грн., а її фактичні витрати за рахунок кредиту за період з 30 січня 2018 року по 31 серпня 2019 року становлять суму коштів у розмірі 46102,75 грн., що свідчить про наявність факту повного погашення ОСОБА_1 заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» за рахунок внесеної нею суми протягом строку дії кредитного договору.

У свою чергу, апеляційний суд зазначає, що доводи апелянта щодо не врахування судом першої інстанції численних висновків Верховного Суду не беруться до уваги, оскільки зводяться до наведення окремих цитат з постанов Верховного Суду та не можуть бути застосовані до спірних правовідносин у зв`язку з тим, що вказані правові позиції не враховують конкретні обставини даної справи.

Отже, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у АТ КБ «ПриватБанк» відсутні законні підстави для пред`явлення до ОСОБА_1 відповідних вимог.

У свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують по суті висновки суду першої інстанції, а лише є підставою для часткової зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення, оскільки доводять факт недоцільності застосування в даному випадку підстави для відмови в задоволенні позову як недоведеність факту існування договірних кредитних правовідносин між сторонами у справі.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 та частини 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 11 червня 2021 року в частині виключення з мотивувальної частини підстави для відмови в задоволенні позову як недоведеність факту існування договірних кредитних правовідносин між сторонами у справі.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Однак, у зв`язку з тим, що апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність лише часткової зміни рішення місцевого суду шляхом виключення з його мотивувальної частини однієї з підстав для відмови в задоволенні позову, а не про спростування по суті висновків суду першої інстанції, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 11 червня 2021 року змінити з урахуванням мотивів, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

В іншій частині рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 11 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2021 року.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль