Справа № 337/3046/20
Провадження № 2/337/86/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Смірнової А.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача, вказавши що він зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця 14.08.2006 року та основним видом діяльності є надання послуг з автостоянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

02.06.2012 року, відповідач, ОСОБА_2 скористався послугами автостоянки та залишив на короткотермінове зберігання автомобіль ГАЗ 3307, реєстраційний № НОМЕР_1 .

З вказаного часу автомобіль постійно знаходиться на зберіганні на стоянці. Відповідач не здійснює оплату за послуги стоянки. Станом на 10.10.2019 р. розмір заборгованості з оплати за послуги стоянки становить 67499 грн.

Між позивачем та відповідачем був укладений договір зберігання ГАЗ 3307, реєстраційний № НОМЕР_1 . Позивач зі свого боку у повному обсязі виконує свої зобов`язання за договором зберігання. Відповідач ухиляться від виконання своїх зобов`язань щодо сплати послуг зі зберігання автотранспортного засобу.

Відповідно до Розпорядження ФОП ОСОБА_3 № 1/2012 від 01.01.2012 р. «Про затвердження тарифів на послуги автостоянки та строків внесення оплати" затверджено введення в дію тарифів з 01.01.2012 р. та встановлений строк внесення оплати за зберігання транспортних засобів на автостоянці - до 27 числа кожного попереднього місяця.

Позивач неодноразово телефонував відповідачу з вимогою щодо оплати заборгованості за послуги автостоянки. Відповідач обіцяв забрати автомобіль та здійснити погашення заборгованості. Але станом на дату звернення до суду, автомобіль ГАЗ 3307, реєстраційний № НОМЕР_1 знаходиться на зберіганні на стоянці, Відповідачем заборгованість не погашена.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 , 67499 грн., в якості заборгованості з оплати послуг автостоянки, та сплачений судовий збір.

Ухвалою від 02.09.2020 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з повідомленням сторін.

У судовому засіданні представник позивач підтримав позовні вимоги з мотивів викладених у позові.

У судовому засіданні відповідач позов визнав частково у зв`язку з тим, що тариф завищений, розрахунок заборгованості невірний. Пояснив, що він дійсно 02.06.2012 року поставив автомобіль ГАЗ 3307 на стоянку, де він і стояв. Також вказав, що коли 02.06.2012 року ставив автомобіль на стоянку то заплатив за два дні по 6 грн., але квитанцій в нього немає. Ніякого договору з ОСОБА_4 не підписувалось, про зміну тарифів його ніхто не повідомляв.

Надав суду клопотання про застосування строку позовної давності.

Суд, розглянувши надані документи та матеріали, вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 14.08.2006 року зареєстрований в якості фізичної особи підприємця(а.с.8 -11).

Видом діяльності ОСОБА_3 є надання послуг з автостоянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-18).

Відповідно до Розпорядження ФОП ОСОБА_3 № 1/2012 від 01.01.2012 року затверджено тарифи за зберігання транспортних засобів(а.с. 19, 21).

Факт знаходження автомобіля ГАЗ 3307, реєстраційний № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , на стоянці позивача, підтверджено записом в книзі реєстрації прийняття автотранспортних засобів на зберігання з відміткою дати прийняття автомобілю на зберігання(а.с.22, 23).

Згідно до розрахунку заборгованості за період з 02.06.2012 року по 10.10.2019 року, заборгованість ОСОБА_2 за зберігання автомобіля ГАЗ 3307, реєстраційний № НОМЕР_1 , становить 67499 грн.(а.с.20).

Згідно з ч. 1 ст.936 ЦК України за договором зберігання одна особа (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно зі ст. 977 ЦК України, якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним.

Згідно з «Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115, на території автостоянки забороняється знаходитися стороннім особам. Здавання транспортного засобу на автостоянку провадиться власником, а також особою, яка має оформлене відповідно до законодавства доручення на право користування (або) розпоряджання даним транспортним засобом. Під час здавання транспортного засобу на автостоянку його володілець зобов`язаний пред`явити черговому приймальнику документи, що посвідчують його особу, та реєстраційні документи на транспортний засіб. Під час оформлення приймання на зберігання черговий приймальник вносить необхідні дані про володільця транспортного засобу і транспортний засіб до відповідного журналу обліку транспортних засобів і розписується в ньому. Плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека.

Суд вважає, що між позивачем та відповідачем 02.06.2012 року був укладений договір зберігання автомобіля ГАЗ 3307, реєстраційний № НОМЕР_1 .

Ухвалюючи рішення суд також виходить з того, що відповідач у судовому засіданні визнав факт користування послугами стоянки, контр розрахунку заборгованості суду не надав.

Таким чином вимоги позивача законні і обґрунтовані.

Разом з тим, відповідач надав клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених вимог.

Так, суд виходить з того, що згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4ст.267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України.

Розглядаючи дану справу, суд встановив, що, за твердженнями позивача, строк внесення оплати за зберігання транспортних засобів на автостоянці - до 27 числа кожного попереднього місяця.

Отже, у зв`язку з порушенням відповідачем свого обов`язку по сплаті платежів, позивач мав право заявити вимоги про їх стягнення в межах 3-річного строку позовної давності, перебіг якого повинен починатися з моменту настання строку сплати чергового щомісячного платежу, тобто в даному випадку до 27 числа кожного попереднього місяця.

Так, позивач просить стягнути заборгованість за період з 02.06.2012 року.

Оскільки з даним позовом позивач звернувся до суду 24.07.2020 року, то він має право вимагати стягнення заборгованості, яка виникла за період з 24.07.2017 року.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 02.06.2012 року по 24.07.2017 року заявлені поза 3-річним строком позовної давності. Поважних причин пропуску цього строку позивачем не зазначено і судом не встановлено, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Стягненню з відповідача підлягає заборгованість в межах 3-річного строку позовної давності, тобто за період з 24.07.2017 року по 10.10.2019 року(крайня дата розрахунку позивача) в розмірі 32165 грн.

Таким чином, позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 82, 89, 141, 229, 263, 264, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_3 ( іпн. НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) заборгованість з оплати послуг автостоянки за період з 24.07.2017 року по 10.10.2019 року у розмірі 32165(тридцять дві тисячі сто шістдесят п`ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_3 ( іпн. НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 400(чотириста) грн. 66 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складений 20.08.2021 року.

Суддя: