Справа № 648/3963/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Булах Є.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), в інтересах якої на підставі ордеру діє адвокат Гульчак Олена Вікторівна (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої на підставі ордеру діє адвокат Гульчак Олена Вікторівна до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕИВД», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

23 грудня 2020 року представник позивача звернулася до Білозерського районного суду Херсонської області з вказаною позовною заявою до відповідачів, у якій просила стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти у сумі 11987100, 00 грн., яка складається з суми позики 4206000, 00 грн., та 60 процентів річних у розмірі 7781100, 00 грн; судові витрати зі сплати судового збору та професійної правничої допомоги покласти на відповідача.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 22.01.2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої на підставі ордеру діє адвокат Гульчак Олена Вікторівна до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕИВД», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, передано за підсудністю на розгляд до Херсонського міського суду Херсонської області.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

06.04.2021 року ОСОБА_3 діючи в інтересах ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просила заборонити посадовим особам ТОВ «ЛЕИВД» () вчиняти будь-які дії щодо будь-якого майна, яке належить ТОВ «ЛЕИВД» (); заборонити державному реєстратору вчиняти дії по реєстрації, внесенню змін стосовно ТОВ «ЛЕИВД» (); накласти арешт на частку у статутному капіталі у розмірі 60%, що належать ОСОБА_4 , та 40 %, що належить, ОСОБА_2 , загальною вартістю 5 100 000, 00 грн.

В обґрунтування заяви вказала, що за умовами Договору позики, укладеного між позивачем та ТОВ «ЛЕИВД» від 09.11.2017 року передбачалося нарахування процентів, відповідно у розмірі 60 (шістдесят) відсотків річних, які підлягають сплаті кожного місяця, у розмірі 1/12 від річної суми - 7500,00 дол. США у місяць.

Строк повернення коштів сплинув 09.11.2020 року.

Однак, взяті на себе зобов`язання відповідачами не виконані, позичені кошти не повернуті, проценти не сплачено та на сьогоднішній день відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку.

Пунктом 5 зазначеного Договору зазначено, що у випадку невиконання або належного виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором, Позикодавець вправі у переважному порядку претендувати на наступне майно:

- доля у розмірі 100% статутного капіталу ТОВ «ЛЕИВД» (, вул. Залаегерсег, 4, офіс 5, м. Херсон) (у розмірі 5 100 000 грн.), яке належить ОСОБА_2 ;

- усе майно, яке належить ТОВ «ЛЕИВД» (, вул. Залаегерсег, 4, офіс 5, м. Херсон)

ОСОБА_2 , незважаючи на законні заборони передав частину статутного капіталу, а саме - 60% ОСОБА_4 та призначив її Директором ТОВ «ЛЕИВД», що свідчить про його ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань.

Заяву про забезпечення позову разом із протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 06.04.2021 року передано судді Булах Є.М. 12.04.2021 року.

Відповідно до статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

У зв`язку з перебуванням судді Булах Є.М. на навчанні у період з 05.04.2021 року по 09.04.2021 року, суд вирішує заяву про забезпечення позову після закінчення навчання.

Частиною другою статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

У постанові ВП ВС від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З матеріалів цивільної справи судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо невиконання ТОВ «ЛЕИВД» та ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за договором позики та договором поруки відповідно на загальну суму 11 987 100, 00 грн..

Вимога заявника щодо заборони посадовим особам ТОВ «ЛЕИВД» () вчиняти будь-які дії щодо будь-якого майна, яке належить товариству є неконкретизованою, та суперечить вимогам п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Крім того, у п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Враховуючи, що обраний заявником захід забезпечення позову є неконкретизованим, таким, що обмежить здійснення ТОВ «ЛЕИВД» господарської діяльності та може порушити права та інтереси третіх осіб, які не є учасниками справи, що розглядається, суд не знаходить підстав для задоволення заяви в частині заборони посадовим особам ТОВ «ЛЕИВД» () вчиняти будь-які дії щодо будь-якого майна, яке йому належить.

Вирішуючи питання встановлення заборони державному реєстратору вчиняти дії по реєстрації, внесенню змін стосовно ТОВ «ЛЕИВД» (), суд зазначає, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено перелік відомостей про юридичних осіб, які підлягають державній реєстрації, тому в силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України слід встановлювати, які саме конкретно реєстраційні дії в рамках спірних правовідносин допустимо заборонити проводити суб`єктам державної реєстрації, адже необґрунтована заборона органам реєстрації проводити будь-які реєстраційні дії може зумовити порушення встановлених наведеними нормами обмежень.

Крім того, заявником необґрунтовано в чому полягає необхідність заборони вчинення саме будь-яких реєстраційних дій, зокрема по внесенню змін, задля забезпечення можливості ефективного захисту або поновлення його порушених прав в рамках ініційованого позову про стягнення заборгованості за договором позики.

Суд вважає за необхідне вказати на те, що за своєю суттю інститут забезпечення позову застосовується в тому випадку, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення рішення в майбутньому, у випадку задоволення позовних вимог. При цьому застосування відповідного виду забезпечення позову не повинно перешкоджати суб`єкту здійснювати свою діяльність, що стосується не лише господарської, а й внутрішньої управлінської чи іншої діяльності, яку здійснює особа в процесі функціонування.

Тому обраний заявником спосіб забезпечення позову, ураховуючи характер спірних правовідносин, не є співмірним позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на частку у статутному капіталі ТОВ «ЛЕИВД» у розмірі 60%, що належать ОСОБА_4 , та 40 %, що належить, ОСОБА_2 ,загальною вартістю 5 100 000, 00 грн., суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

З інформації в ЄДРЮОФОПГФ щодо ТОВ «ЛЕИВД» () розмір статутного капіталу товариства складає 5 100 000, 00 грн., його засновниками є ОСОБА_2 (з часткою статутного фонду 2 040 000, 00 грн.) та ОСОБА_4 (з часткою статутного фонду 3 060 000, 00 грн.)

Згідно імперативу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи, що співзасновник ТОВ «ЛЕИВД» ОСОБА_4 з часткою статутного капіталу 3 060 000, 00 грн. (що еквівалентно 60%) не є учасником справи, що розглядається, і заявником не надано доказів на підтвердження існування у неї боргових зобов`язань за договором позики від 09.11.2017 року, суд вважає таким, що суперечить вимогам закону накладення арешту на її частку у статутному капіталі ТОВ «ЛЕИВД» у розмірі 60%, а тому відмовляє у задоволенні заяви у цій частині вимог.

Разом з тим, за встановлених обставин наявності у ОСОБА_2 грошових зобов`язань перед ОСОБА_1 , загальна сума яких складає 11 987 100, 00 грн., та обґрунтованих підстав вважати, що можливе рішення суду про задоволення позовних вимог до вказаної особи може залишитися невиконаним, суд дійшов висновку про необхідність забезпечення позову у виді накладення арешту на частку корпоративних прав ОСОБА_2 у ТОВ «ЛЕИВД», у розмірі 40%.

Такий вид забезпечення позову є співмірним і відповідає заявленим позовним вимогам, є необхідним і достатнім для забезпечення виконання можливого судового рішення.

Обраний захід забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Враховуючи, що цивільний процесуальний закон у ст. ст. 149-150 ЦПК України передбачає можливість обмеження особи у здійсненні права власності при вжитті заходів забезпечення цивільного позову зокрема шляхом накладення арешту на частку в статутному капіталі, тому такі дії суду відповідають приписам Конституції України і діючому законодавству.

При цьому, в даному випадку відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства суд вирішив лише процедурне питання про забезпечення позовних вимог, не позбавляючи ТОВ «ЛЕИВД» права власності на належне йому майно та не обмежуючи його у господарській діяльності. Накладення арешту на належну ОСОБА_2 частку корпоративних прав за своїм змістом полягає виключно у обмеженні права особи розпорядитися цією часткою у статутному капіталі (провести її відчуження), проте не позбавляє його права володіння і користування цією часткою, зокрема не перешкоджає використанню у господарській (підприємницькій) діяльності та виконанню зобов`язань з іншими особами чи контрагентами.

Враховуючи викладене, заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 149-153, 260, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), в інтересах якої на підставі ордеру діє адвокат Гульчак Олена Вікторівна (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої на підставі ордеру діє адвокат Гульчак Олена Вікторівна до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕИВД», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Накласти арешт на частку ОСОБА_2 в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕИВД» у розмірі 2 040 000, 00 грн., що становить 40% статутного капіталу.

В іншій частині вимог заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали направити для негайного виконання та вжиття відповідних заходів державному (приватному) виконавцю, до державного реєстратора та сторонам у справі.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення(проголошення) до Херсонського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відповідно до вимог ст. 153 ЦПК України, подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали про забезпечення позову.

Текст ухвали складено та підписано 12.04.2021 року.

Суддя Є.М. Булах