Справа № 723/2571/21
Провадження № 2/723/3289/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року Сторожинецький районний суд

в складі головуючої Дячук О.О.

при секретарі Дячук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі України без дозволу другого з батьків, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі України без дозволу другого з батьків, зазначивши, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. 05.08.2019р. шлюб між сторонами розірвано. Дочка проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні.

Позивач має намір вивезти дитину закордон для оздоровлення на морі, у зв`язку з чим вона планує відвідати Румунію, Болгарію, Грецію, Італію .

Вказує, що відповідач в добровільному порядку не бажає надавати згоди на виїзд дитини за межі країни.

Враховуючи вищевикладене позивач просить ухвалити рішення, яким надати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасовий дозвіл на виїзд у період з 01.09.2021р. по 31.07.2022р. з України до Румунії, Болгарії, Греції, Італії неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не досягла 16-річного віку, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , для відпочинку. Просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати пов`язані з розглядом справи в суді.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву у якій просить провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та у відсутності відповідача, у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю, зазначає, що нею буде подано клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу. Також надала суду відзив у якому зазначила, що відповідач не визнає позовні вимоги та вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки вимога про надання дозволу на виїзд дитини до Румунії, Болгарії, Греції, Італії в період з 01 серпня 2021р. по 31 липня 2022р. суперечить вимогам законодавства та не підлягає задоволенню., необхідно зазначити країну перебування та точний відрізок часу, протягом якого дитина буде знаходитись за кордоном. ОСОБА_1 просить суд надати дозвіл на виїзд дочки без згоди відповідача у ряд країн без чіткого визначення часового проміжку перебування у кожній із них. Відповідачу відомо, що чоловік позивачки проживає в Італії, позивачка має намір вихати з дочкою до чоловіка. Дочка навчається у другому класі, постійні виїзди за кордон призведуть до порушення її навчального процесу.

Щодо вимоги того, що позивачка зверталася до відповідача з проханням надати нотаріальну згоду для виїзду дитини за кордон, позивачкою не надано належних доказів. Зазначає, що відповідач надає матеріальну допомогу на дитину. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за безпідставністю.

В судовому засіданні дослідженими доказами встановлено, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. 05.08.2019р. шлюб між сторонами розірвано. Дочка проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні.

Позивач має намір вивезти дитину закордон для оздоровлення на морі, у зв`язку з чим вона планує відвідати Румунію, Болгарію, Грецію, Італію

Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 150 СК України установлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами).

Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Разом з тим за змістом положень статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

На підставі вищевикладене, враховуючи ту обставину, що дочка навчається у школі, суд приходить до висновку, що необхідно позов задовольнити часткового, надати позивачці дозвіл на виїзд дитини за кордон, враховуючи навчання та канікули дитини в період з 18.09.2021р. по 18.01.2022р.. Оскільки надається дозвіл на виїзд дитини в осінньо-зимовий період, то суд приходить до висновку про необхідність надати дозвіл на виїзд дитини тільки в більш теплі країни, а саме Грецію чи Італію, для оздоровлення дитини на морі, враховуючи період канікул у дитини.

На підставі ст.. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки тільки судовий збір, оскільки позивачкою до позовної заяви не додано доказів понесення інших витрат пов?язаних із розглядом справи.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 76, 81,141, 263-265 ЦПК України, на підставі Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724), ст. ст.. 135, 141, 150, 155, 157 СК України, ст. 313 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі України без дозволу другого з батьків - задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасовий дозвіл на виїзд у період з 18.09.2021р. по 18.01.2022р. з України до Греції чи Італії неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не досягла 16-річного віку, без згоди та супроводу її батька - ОСОБА_2 , для відпочинку.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 паспорт НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 908(дев`ятсот вісім) гривень

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: