Справа № 202/1385/20
Провадження № 2/202/197/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 березня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

за участю секретаря: Голобородько О.М.

представник позивача: ОСОБА_1

представник відповідачів: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі продажу недійсним та визнання права власності на нерухоме майно та земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на нерухоме майно та земельну ділянку.

В обґрунтування поданої позовної заяви, зазначив що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0617 га, кадастровий номер :04:156:0017, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на зазначений будинок та земельну ділянку виникло у ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2000 року. Наголошував, що в 2000 році було продано будинок по АДРЕСА_3 , який належав йому та його матері - ОСОБА_7 , за 11 500 доларів США та різницю коштів, яка залишилася після договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 його мати - ОСОБА_7 віддала на лікування онучки - ОСОБА_5 . Вважає, що йому належить 1/2 житлового будинку та 1/2 земельної ділянки, кадастровий номер :04:156:0017, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 як фактичному покупцю за договором купівлі-продажу від 26.07.2000 року, оскільки за його грошові кошти було придбано зазначений будинок. Наголошував, що ОСОБА_7 мала невеликий дохід та усі ремонтні роботи в зазначеному спадковому майні було проведено за його рахунок. Просить суд визнати договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_2 від 26 липня 2000 року недійсним в частині покупця; визнати ОСОБА_3 разом з ОСОБА_7 покупцем за договором купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_2 від 26 липня 2000 року; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 житлового будинку АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,0617 га кадастровий номер :04:156:0017, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_8 та ОСОБА_6 надали відзив на позовну заяву в якому зазначили, що обставини викладені в позові не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідач ОСОБА_8 відповідно до медичних документів була направлена на медичне обстеження в період з 11.10.2001 року по 21.10.2001 року та проходила лікування в період 2002 та 2003 років. ОСОБА_7 мала достатню суму коштів на придбання будинку по оскаржуваному договору купівлі-продажу, вона була зареєстрована та проживала в зазначеному будинку. Покупцем за договором купівлі-продажу від 26 липня 2000 року житлового будинку АДРЕСА_2 була ОСОБА_7 , правочин вчинений в її інтересах, оскаржуваний договір купівлі - продажу є дійсним та відповідає фактичному волевиявленню сторін, як продавця так і покупця. Звертали увагу суду, що доказів що дії сторін правочину були направлені на досягнення інших правових наслідків, ніж передбачених договором купівлі-продажу і приховують іншу волю учасників не надано та позивачем не вказано обставин, які об`єктивно перешкоджали йому укласти спірний договір із вказівкою на свою особу, як на особу покупця.

Представником позивача надано відповідь на відзив в якій зазначено, що із наданих медичних документів не можливо повністю встановити перебіг захворювання відповідача ОСОБА_5 , а надані відповідачем копії документів не доводять факт відсутності лікування в 2000 році.

Представник позивача з`являлася в судові засідання, позов підтримала та просила задовольнити.

ОСОБА_4 з`являвся в судові засідання, обставини викладені в позовній заяві визнав та повідомив суду, що позивач ОСОБА_3 дійсно купував у нього житловий будинок АДРЕСА_2 , розрахувався за договором позивач, а договір підписувала його мати. Підписав мирову угоду, в якій визнав позов.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.03.2021 року відмовлено у затвердженні мирової угоди, укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі продажу недійсним та визнання права власності на нерухоме майно та земельну ділянку.

Представник ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з`являвся в судові засідання, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Обставини викладені в позовній заяві заперечував та зазначив, що відповідач ОСОБА_8 не отримувала від померлої бабусі - ОСОБА_7 грошей на лікування.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, заслухавши учасників справи, свідків, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 11.11.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 . Після її смерті відкрилась спадщина, що складається з майна житлового будинку АДРЕСА_2 загальною площею 55,5 кв.м та земельної ділянки площею 0,0617 га кадастровий номер :04:156:0017, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Право власності на зазначений будинок та земельну ділянку виникло у спадкодавця на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2000 року, який укладено з продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_7 . Продаж зазначеного будинку здійснено за 21 289 грн.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке видано 27.07.1965 року, позивач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_7 .

01 жовтня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Красота Т.О. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме увидачі на ім`я ОСОБА_3 свідоцтва про право спадщину за законом в цілому на житловий будинок АДРЕСА_2 загальною площею 55,5 кв.м та земельну ділянку площею 0,0617 га кадастровий номер :04:156:0017, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_7 , у зв`язку із наявністю спадкоємців, які прийняли спадщину та мають право на 1/2 частку спадкового майна.

26.10.2000 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу 39/100 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 . Продаж зазначеного будинку вчинено за 20 154 грн.

Згідно довідки № 3148/04-6/06 від 22.09.2020 року ОСОБА_7 знаходилась на обліку в Управлінні ПФУ ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримувала пенсію за віком з 01.01.2013 року по 30.11.2016 року у сумі 102 795, 60 грн., що в середньому на місяць складає 2 187, 14 грн. на місяць.

В судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 які повідомили суду, що позивач разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_7 продали 39/100 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 . Половину грошових коштів від продажу ОСОБА_7 віддала на лікування онучки - відповідача ОСОБА_5 , а за решту грошових коштів був придбаний житловий будинок АДРЕСА_2 . Житловий будинок АДРЕСА_2 , був без комунікацій та в стані, що потребував ремонту, у зв`язку із чим позивач витрачав особисті грошові кошти на ремонт зазначеного будинку.

Згідно довідки від 20.09.2001 року, виданої інститутом гематології та трансфузіології АМН України, ОСОБА_8 була направлена на лікування та медичне обстеження.

Відповідно до виписку з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_5 датою встановленого діагнозу (хвороба ходжкіна з лімфоїдним виснаженням) зазначено вересень 2001 року.

Згідно ст. 128 ЦК України, в редакції 1963 року, що діяла на час виниклих між сторонами правовідносин, право власності у набувача майна по договору виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтями 45-58 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачені підстави для визнання угод недійсними.

Статтею 60 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що недійсні частини угоди не тягнуть за собою недійсність інших її частин, якщо можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини.

Виходячи зі змісту зазначених вище норм закону, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Закон передбачає презумпцію правомірності угоди, якщо її недійсність прямо не встановлена законом, або якщо вона не визнана судом недійсною.

Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбане за її кошти і для неї та що інших підстав для визнання даної угоди недійсною немає, вказаний договір відповідно до положень ст.ст. 58, 60 ЦК визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок якої і для якої фактично укладався цей договір.

У відповідності до ст.224 ЦК України, в редакції 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 228 ЦК України, в редакції 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

Договір купівлі - продажу жилого будинку підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 77-79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи позивача щодо розміру доходів ОСОБА_7 не є належними та допустимими доказами на підтвердження того, що ним було надано особисті грошові кошти на купівлю житлового будинку АДРЕСА_2 .

Так, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що покупцем зазначеного нерухомого майна фактично є позивач, за грошові кошти якого майно придбане, а покази свідків не є беззаперечним доказом зазначених обставин.

Обов`язки покупця за вказаним договором купівлі-продажу виконала ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 зареєструвала своє право власності в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за реєстровим № 59 та записано в реєстрову книгу № 447.

Позивач ОСОБА_3 не був стороною у спірному договорі купівлі-продажу будинку, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що обидві сторони договору, продавець та покупець за договором купівлі-продажу будинку від 26.07.2000 року, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, що їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків, ніж передбачених договором купівлі-продажу і приховують іншу волю учасників угоди.

Посилання позивача на те, що спірний будинок придбаний за його грошові кошти не підтверджені матеріалами справи.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 правомірно набула право власності на спірний житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.07.2000 року.

Крім того, як вказав Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

На вимогу особи, яка не була стороною оспорюваного нею договору, договір може бути визнаний недійсним лише в тому разі, якщо її порушене право може бути відновлено шляхом повернення сторін договору до первісного стану.

Той факт, що позивач передав власні кошти ОСОБА_7 на купівлю будинку не є підставою для визнання його покупцем за спірним договором. Позивачем не зазначено обставин, які об`єктивно перешкоджали йому укласти спірний договір із вказівкою на свою особу, як на особу покупця.

Фактично, вимога позивача про визнання недійсним правочину в частині його суб`єктного складу та визнання її покупцем за вищевказаним договором, по своїй суті є вимогою про заміну сторони в зобов`язанні та переведенням прав і обов`язків за правочином, що допускається лише в прямо передбачених законом випадках, що не пов`язано з визнанням правочину недійсним. Дана позиція викладена в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Таким чином, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі продажу недійсним та визнання права власності на нерухоме майно та земельну ділянку слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі продажу недійсним та визнання права власності на нерухоме майно та земельну ділянку - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 09.04.2021 року.

Суддя: Г.В. Бєсєда