Справа № 682/1773/20
Провадження № 2/682/85/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Славута

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :

головуючої судді Зеленської В.І,

з участю секретарки судових засідань Козир О.П.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Проніна Є.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника органу опіки та піклування Кушнір І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивачки адвоката Проніна Євгена Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації,

в с т а н о в и в:

26.08.2020 року представник позивача адвокат Пронін Є.І. звернувся в суд в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації.

Ухвалою суду від 02.11.2020 р залучено до участі у справі на виконання своїх повноважень відповідно до ч. 6 ст. 56 ЦПК України Орган опіки та піклування Славутської районної державної адміністрації Хмельницької області для подання висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , жителя с. Киликиїв Славутського району Хмельницької області.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали і у вступному слові пояснили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З липня 2018 року сторони проживають окремо; 06.08.2018 року рішенням Печерського районного суду м. Києва шлюб між ними розірваний. ОСОБА_1 з малолітньою дочкою - ОСОБА_4 проживають в м. Києві. Спору про місце проживання дитини між сторонами не було. ОСОБА_1 забезпечує дочці гідні умови проживання, навчання у Предславинській гімназії № 56, всестороннього розвитку та позашкільного навчання. Дитина зростає у гармонійній атмосфері; відвідує заняття у дитячій музичній школі; займається у ансамблі танцю "Лілея" Палацу Дітей та юнацтва Печерського району м. Києва. Відповідач життям та навчанням доньки не цікавиться, не приймає участі у її вихованні, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не бере участі у підготовці дитини до самостійного життя, хоча проживає в сусідньому під`їзді і має можливість бачитись з дитиною та виконувати свої батьківські обов`язки. Відповідач не опікується здоров`ям дочки, не знає, які щеплення їй зроблені, не знає хто її лікар, якими захворюваннями дитина хворіє. Протягом тривалого часу відповідач ухилявся від надання утримання дитині, мав заборгованість по аліментах, яку погасив після порушення в суді справи про позбавлення батьківських прав. Позивачка жодним чином не перешкоджає відповідачу бачитись та спілкуватись з донькою. Але відповідач ОСОБА_2 дав згоду на позбавлення його батьківських прав щодо дитини у першому шлюбі, а отже він не зацікавлений у вихованні дітей; він не звертався з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною чи участі в її вихованні або про встановлення днів і годин побачень з нею. Під час випадкових зустрічей з позивачкою та в присутності дитини відповідач створює конфлікті ситуації, внаслідок яких ОСОБА_4 переживає емоційну напругу і тривогу, не сприймає відповідача як батька, не бажає з ним спілкуватись, вважає батьком вітчима. Просять критично оцінити висновок органу опіки та піклування, який не містить відомостей про відповідача як батька, а лише характеристику його особи; у висновку відсутні відомості про обстеження житлово-побутових умов відповідача та створення ним умов для проживання чи тимчасового перебування дитини. Тому вважають, що відповідач не зацікавлений у батьківстві щодо малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Орлова О.В. позовні вимоги не визнали та у вступному слові і у письмовому відзиві просять відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що ОСОБА_2 любить свою доньку ОСОБА_4 , за час спільного проживання з позивачкою систематично водив дочку до музичної школи і знайомий з її вчителем, неодноразово спілкувався з нею та цікавився успіхами дитини. Стосунки з ОСОБА_4 завжди були хороші, вони багато часу проводили разом; дочка із задоволенням їздила з ним на спортивні тренування, змагання. У зв`язку з розірванням шлюбу влітку 2018 р, відносини з позивачкою зіпсувались, кожна зустріч переростала у конфлікт і сварку, а тому він намагався звести до мінімуму контакти з позивачкою і не наполягав на зустрічах з дитиною. Незважаючи на неприязні стосунки з позивачкою, він завжди діяв в інтересах дочки ОСОБА_4 і після розірвання шлюбу ніколи не втручався у виховання і піклування позивачкою дитини; на прохання позивачки надавав нотаріально посвідчену згоду на виїзд ОСОБА_4 за кордон. Позивачка не повідомляла його про потреби дитини, принципово відмовлялась від коштів, не дозволяла спілкуватись з дитиною, заблокувала його телефонний номер, а при випадкових зустрічах поводилась агресивно. Влітку 2018 року, зустрівшись з позивачкою та дочкою ОСОБА_4 в м. Києві, ОСОБА_4 зраділа і підбігла до нього обійняти, а позивачка схопила дитину, відтягла її від батька і влаштувала сварку, навіть била його пакетом, що був у неї в руках, вимагала не наближатися і силоміць забрала дитину. Щоб максимально вберегти дитину від таких ситуацій, відповідач намагався мирно домовитись із позивачкою про зустріч із дитиною, запропонував дні зустрічей у кав`ярні поруч з будинком, за місцем проживання позивачки. Але позивачка категорично відмовилась спілкуватись з відповідачем, чинить психологічний тиск на дитину, настроює її проти батька і не дозволяє з ним спілкуватись. Відповідач не працює, не має достатньо коштів щоб придбати власне житло у м Києві, відповідно до умов укладеного з позивачкою шлюбного договору все набуте за час шлюбу майно залишилось позивачці. Незважаючи на фінансові проблеми, відповідач дуже любить свою дочку ОСОБА_4 , сумує, оскільки позбавлений можливості часто бачитись з нею, бажає приймати участь в її житті і вихованні, виконуватиме батьківські обов`язки, як тільки будуть усунені перешкоди у спілкуванні з нею і позивачка припинить влаштовувати конфлікти в присутності дитини. Бажання відповідача - діяти лише в інтересах дочки. А тому він категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини від першого шлюбу, то, діючи виключно в інтересах дитини, він дав згоду на таке позбавлення його батьківських прав, оскільки мама з дитиною мали намір виїхати на постійне проживання за межі України у зв`язку з одруженням з громадянином США. На підставі викладеного просять відмовити в задоволенні позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.82), який рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06 серпня 2018 року розірваний (а.с.17); мають неповнолітню дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 26 червня 2012 року (а.с.18).

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , що стверджується копією паспорта НОМЕР_2 , виданого Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 11-14).

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 21 серпня 2020 року, малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 . Квартира розташована на 13-му поверсі 22-х поверхового будинку; простора та затишна, облаштована меблями і побутовою технікою, складається з трьох кімнат. Квартира знаходиться в гарному санітарно-гігієнічному стані. В спальній кімнаті, що використовується як дитяча, знаходиться двоспальне ліжко, приліжкові тумбочки, дитяче ліжко, дитяча парта зі стільцем, іграшки, шафа-купе, комод, музичний інструмент, комод. Кімната світла, простора, на підлозі килим. За місцем проведення обстеження створено належні умови для проживання, навчання та повноцінного розвитку дитини (а.с.38).

Зі слів викладача з класу фортепіано, директор КМНЗ «Дитяча музична школа №10» Печерської районної в місті Києві державної адміністрації листом № 53 від 27.07.2020 р на запит адвоката повідомив, що ОСОБА_2 свою доньку ОСОБА_4 до музичної школи не приводить і не забирає, навчанням своєї доньки не цікавиться, з викладачем не спілкується жодним способом, не відвідав жодного заходу за участю доньки ОСОБА_4 (а.с. 19).

В.о. директора Предславинської гімназії №56 Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації листом № 47 від 30.07.2020 р повідомив, що зі слів класного керівника 2-А класу за час навчання з 01 вересня 2018 р вона ні разу не бачила батька ОСОБА_4 . Він не приводив і не забирав дочку зі школи, не цікавився її навчанням і не відвідував шкільних заходів з участю ОСОБА_4 (а.с. 21).

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та постійно проживає по АДРЕСА_2 , що стверджується довідкою Ганнопільської сільської ради Славутського району (а.с.32), копією паспорта НОМЕР_3 , виданого Славутським РВ УМВС України в Хмельницькій області 05 січня 2007 року, конвертом про відправлення судової повістки та трекінгом Укрпошти про вручення йому особисто судової повістки (а.с.15-16, 80, 81).

Відповідно до умов Шлюбного договору від 25.10.2017 р, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , майно, нажите подружжям під час шлюбу, яке підлягає державній реєстрації, є особистою приватною власністю кожного з подружжя, на чиє ім`я зареєстроване рухома або нерухоме майно (а.с. 91-92).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що три земельні ділянки в с. Іванковичі Васильківського району Київської області та квартира в АДРЕСА_1 , набуті сторонами у шлюбі, зареєстровані за позивачкою ОСОБА_1 (а.с.93-95), а отже за умовами шлюбного договору після розірвання шлюбу залишились позивачці. Два машиномісця в АДРЕСА_3 , придбані сторонами в період шлюбу на ім`я позивачки за згодою відповідача, після розірвання шлюбу були продані ОСОБА_1 , що стверджується Довідкою приватного нотаріуса та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 99, 97-98). Крім цього, в період шлюбу за позивачкою було зареєстровано декілька транспортних засобів, один з яких залишився у неї, а інші були продані в період шлюбу чи після його розірвання, що стверджується Інформацією Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 02.09.2020 р № 31/26-192Аз (а.с. 100-101).

Як вбачається з Довідки від 21.09.2020 р № 291.1-3522/20, виданої Шевченківською районною філією Київського міського центру зайнятості, ОСОБА_2 зареєстрований в Хмельницькій області, Славутському районі, с. Киликиїв, вул. Б.Хмельницького, перебуває на обліку в центрі зайнятості з 13.04.2020 р (а.с.88).

Враховуючи віддаленість місця проживання відповідача, умови шлюбного договору, відомості про належне сторонам майно після розірвання шлюбу, про безробіття відповідача та про відсутність у нього доходу, суд критично оцінює пояснення позивачки та листи директора КМНЗ «Дитяча музична школа №10» Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.07.2020 р № 53 , в.о. директора Предславинської гімназії №56 Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.07.2020 р № 47 про те, що ОСОБА_2 не цікавиться навчання дочки та не бере участі у заходах, що проводяться у школах.

З копії нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 компетентним органам вбачається, що 31 березня 2018 р він давав дозвіл на тимчасову поїздку малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відпочинку, до Іспанії в період з 02 квітня 2018 року по 02 квітня 2019 року у супроводі матері - ОСОБА_1 , яка несе відповідальність за здоров`я дитини, має повноваження на час поїздки вирішувати усі питання, що стосуються дитини і що можуть виникнути під час поїздки, і яка по закінченню терміну перебування за кордоном забезпечить повернення дитини в Україну (а.с.83). Ця заява спростовує твердження позивачки про те, що відповідач не надавав згоду та перешкоджав виїзду дитини за кордон для відпочинку.

21.09.2020 р ОСОБА_2 звертався до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про встановлення порядку побачень з дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної суботи та кожної неділі з 12 год до 16 год. У зв`язку з віддаленістю місця проживання та фактичною можливістю бачитися з дитиною лише м. Києві у вихідні дні (а.с. 86). Обґрунтовуючи своє звернення, ОСОБА_2 вказував у заяві, що через конфлікті стосунки з колишньою дружиною, яка відмовляється з ним спілкуватись, на телефонні дзвінки не відповідає, домовитись про графік спілкування з дитиною є фактично неможливим. Щоб не загострювати скандали, сварки і ворожнечу, ще й на очах у дитини, він змушений уникати будь-яких контактів з ОСОБА_1 .

З повідомлень у Viber вбачається, що відповідач намагався зв`язатися з дочкою, але його номер був заблокований (а.с. 89).

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2018 р ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , народженої в іншому шлюбі (а.с. 24-25).

Відповідно до ст.. 82 ЦПК України вказане рішення суду не має преюдиціального значення у цій справі, а отже не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини, народженої у іншому шлюбі.

Дослідивши заяву ОСОБА_7 про те, що у разі визнання ОСОБА_2 позову про позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вона зобов`язується відкликати виконавчий лист про стягнення аліментів на утримання дитини, а також свідоцтво про одруження ОСОБА_8 з громадянином США ОСОБА_9 (а.с.103, 104), суд знаходить обґрунтованими пояснення відповідача про те, що він відмовився від батьківських прав, щоб не створювати перешкод у виїзді дитини за кордон на постійне проживання.

Акти опитування адвокатом Орловою О.В. свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с.105, 106) суд до уваги не бере, оскільки свідки не були приведені до присяги, що суперечить вимогам ст.. 230 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів Печерського районного управління ГУНП в місті Києві, 28.04.2018, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, ОСОБА_1 зверталася до правоохоронних органів із заявою про нанесення їй тілесних ушкоджень чоловіком. Але за результатами перевірки встановлено відсутність відомостей, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а.с.157-162).

Згідно з первинним психологічним заключенням від 26.10.2020 р, складеного практичним психологом ОСОБА_12 , після розлучення батьків в ролі батька ОСОБА_4 сприймає не рідного батька, а вітчима. Рівень тривожності ОСОБА_4 низький (а.с.166-167, 152--155).

Згідно із заключенням по результатам психодіагностичної бесіди, інтелектуальний розвиток ОСОБА_4 відповідає віковим нормам; вона має високий соціально-комунікативний рівень; виражені творчі здібності; дівчинка займає високий соціальний статус в класі; має високу навчальну мотивацію; неконфліктна, спокійна, товариська, активна. Дівчинка висловлює позитивне ставлення до мами, бабусі, дідуся; відмічає, що мама піклується про неї, проводить з нею багато часу, вони разом займаються рукоділлям, створюють саморобки тощо. Дівчинка переживає емоційну напругу, тривогу при спогадах про тата. У ОСОБА_4 переважає значна прив`язаність до мами; переважає емоційна напруга, тривожність при розмові про батька та про можливу взаємодію з ним (а.с.176).

Проте, аналізуючи ці докази, суд вважає, що таке психологічне заключення є закономірним, оскільки малолітня ОСОБА_4 постійно проживає з матір`ю - ОСОБА_1 та з її співмешканцем. Мати не дозволяє дочці спілкуватися з біологічним батьком та навіює їй негативне враження про батька, що стверджується дослідженими та проаналізованими доказами.

Крім цього, досліджувані Психологічні заключення не є письмовим чи речовим доказом в розумінні ст.ст. 95, 97 ЦПК України, не є висновком експерта відповідно до ст. 102 ЦПК України, здійснені за відсутності відповідача, а магістр за спеціальністю «Середня освіта» спеціалізація «014.14 Середня освіта (Здоров`я людини) з професійною кваліфікацією вчитель основ здоров`я, організатор виховної роботи та шкільної служби здоров`я, практичний психолог» - ОСОБА_12 (а.с. 163-165) та кандидат психологічних наук зі спеціальності педагогічна та вікова психологія ОСОБА_13 (а.с. 177) не залучались судом в якості спеціаліста відповідно до ст.. 74 ЦПК України.

Позивачка ОСОБА_1 зверталась в суд із заявою про видачу обмежувального припису строком на 6 місяців стосовно ОСОБА_2 внаслідок вчинення ним систематичного психологічного та фізичного насильства, однак рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року у задоволенні заяви було відмовлено. При цьому судом встановлено, що між сторонами існують неприязні стосунки, однак, з огляду на встановлені судом обставини та за результатами судового розгляду не встановлено, що ОСОБА_2 чинить відносно ОСОБА_1 та доньки фізичне насильство, з метою запобігання якому у суду були б підстави застосувати положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не встановлено судом і обставин, які відповідно до положень цього ж Закону свідчили б про психологічне насильство ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 та доньки (а.с.210-213).

Наведене спростовує твердження позивачки про застосування відповідачем насилля до неї чи малолітньої дитини, а також підтверджує факт психологічного навіювання дитині думки про те, що батько поганий, не цікавиться її життям, не турбується про неї, здатний до фізичного насилля. Така позиція матері нав`язує дитині відчуття, що вона знаходитиметься в небезпеці під час відвідування батька, змушує її хибно оцінювати реальність та змушує дитину без будь-якої правомірної причини відмовитися від контактів з батьком.

За місцем роботи ОСОБА_2 зарекомендував себе дисциплінованим та відповідальним працівником, ділові якості якого характеризуються самостійністю та оперативністю у прийнятті рішень, здатністю до дієвого контролю за їх виконанням. Має хороші організаторські здібності. За період перебування на посаді, на критику реагував правильно, приймав відповідальність за прийняті рішення. За характером врівноважений, витриманий, розсудливий. У спілкуванні ввічливий, тактовний, уміє вислухати співрозмовника. Свої завдання та обов`язки виконував професійно, в повній відповідності з посадовою інструкцією. ОСОБА_2 охоче приймав участь у громадській діяльності, допомагав колегам, має високі моральні якості. Не має шкідливих звичок і не створював конфліктів між співробітниками. За період роботи до дисциплінарної відповідальності не притягувався (а.с.90).

За місцем проживання в с. Киликиїв Славутського району Хмельницької області ОСОБА_2 зарекомендував себе з позитивної сторони: працьовитий, товариський, має спокійний характер, спортивно загартований, займається веденням особистого селянського господарства, користується авторитетом серед друзів, з сусідами живе мирно, веде себе скромно, не вступає у конфлікти, спиртним не зловживає, скарг від сусідів та жителів села на нього не надходило; в даний час не працює (а.с.216).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 19 листопада 2020 р, ОСОБА_2 проживає з братом ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в будинку площею 81 кв.м.; житло придатне для проживання; є все необхідне для проживання (а.с. 215).

11 січня 2021 р відповідач ОСОБА_2 листом звернувся до позивачки ОСОБА_1 з проханням надати можливість зустрічатися з дочкою ОСОБА_4 (в тому числі в присутності позивачки) щосуботи з 12.00 по 13.00 в приміщенні пекарні «XLEBЬ» , що знаходиться в АДРЕСА_3 (а.с. 238). Адреса пекарні вказує, що вона знаходиться в будинку за місцем проживання позивачки та дитини.

У листі від 15.01.2021 р позивачка ОСОБА_1 відмовила ОСОБА_2 у зустрічах з дитиною, посилаючись на протиепідемічні заходи у зв`язку з поширенням на території України корона вірусної хвороби COVID-19, не запропонувавши при цьому інших можливих варіантів таких зустрічей (а.с. 242). Наведене вказує на умисне небажання позивачки надавати хоча б якусь можливість батьку спілкуватись з дочкою.

У своєму Висновку від 23.12.2020 р № 02-37-2897/2020 Орган опіки і піклування виконавчого комітету Славутської районної державної адміністрації Хмельницької області вирішив вважати за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.20 т. 2).

В судовому засіданні представник Органу опіки та піклування Кушнір І.В. підтримала вказаний висновок.

Досліджені докази та пояснення в судовому засіданні вказують на бажання батька - відповідача ОСОБА_2 зберігати зв`язок з дитиною, спілкуватися з нею, брати участь в її вихованні, свідчать про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18, Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20.

Позивачкою не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення насильства відповідачем по відношенню до неї чи до малолітньої дочки ОСОБА_4 , винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на ОСОБА_2 , адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях.

Неактивна участь батька в житті дочок спричинена тривалим конфліктом між сторонами, проживанням відповідача окремо від дочки та неналежним усвідомленням матір`ю необхідності участі батька у їх вихованні, незважаючи на конфліктні стосунки між ними. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 відповідач фактично позбавлений можливості спілкуватися з дочками, що призводить до формування відношення дитини до батька лише за впливом матері, яка має вкрай неприязні стосунки із відповідачем.

Доводи позивачки про те, що спілкування з батьком завдає психологічний дискомфорт дочці, відхиляються, оскільки матеріали справи свідчать, що емоційний стан дитини обумовлений не присутністю батька в її житті, а напруженими конфліктними стосунками між батьками, які використовують дочку для з`ясування взаємин один з одним, зневажають право малолітньої ОСОБА_4 на спокійне щасливе дитинство та гармонійний розвиток особистості. Особисті конфлікти між батьками не повинні порушувати інтереси дитини.

Необізнаність батька про стан здоров`я дочки або про її успіхи у навчальному процесі не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів.

Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав, його дії, спрямовані на відшукання шляхів можливих зустрічей з донькою та його участі у вихованні доньки, свідчать про його інтерес до дитини. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд установивши відсутність винної поведінки відповідача, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, а також відсутність інших, передбачених частиною першою статті 164 СК України, підстав для позбавлення батьківських прав, дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ..

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17 та від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

На основі повного та всебічного з`ясування обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 4-13, 17, 18, 76, 81, 263, 265, 273 ЦПК України, ст. ст. 7, 155, 164, 165 СК України, Законом України "Про охорону дитинства", суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову представника позивачки адвоката Проніна Євгена Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом десяти днів - до 12.04.2021 р.

Головуючий суддя Зеленська В.І.