Справа № 196/1118/20
№ провадження 2/196/453/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Руснака А.І.,

секретаря судового засідання: Кузнецової Г.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в смт Царичанка Дніпропетровської області справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

05 жовтня 2020 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 16.07.2007 року відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала Заяву № б/н.

Вказує, що при укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Заявою ОСОБА_1 підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі умови банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2100,00 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 3.2, 3.3 Договору, де зазначено, що відповідач при укладанні Договору дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлено договором.

Вказує, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належним чином виконав зобов`язання по видачі кредиту, а ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору та станом на 31.08.2020 року у неї наявна заборгованість у сумі 24762,48 грн., яка складається з наступного: 1455,84 грн. - заборгованість за тілом кредита; 19401,33 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3905,31 грн. - пеня не за своєчасне виконання зобов`язань за договором.

Тому підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву та стягнути сплачений судовий збір.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Дана цивільна справа перебувала у провадженні судді ОСОБА_3, яка згідно рішення Вищої Ради Правосуддя від 10.11.2020 року № 3064/0/15-20 звільнена з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 23 листопада 2020 року №13 цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2021 року, вказану справу 29.04.2021 року передано на розгляд судді Руснак А.І.

Ухвалою суду від 07 червня 2021 року дану справу суддею Руснак А.І. прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про її розгляд без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов.

Вказану ухвалу та копію позовної заяви з додатками було направлено відповідачу, які вона отримала 19.06.2021 року. Станом на 18.08.2021 року відзив на позов до суду не подавала.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 16.07.2007 року відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала Заяву № б/н (а.с.12).

Відповідач ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Заявою ОСОБА_1 підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

На виконання кредитного договору відповідачу було надано кредитну картку: дата відкриття - 16.06.2007 з терміном дії до 06/11 (а.с.8).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку розпочався 16.06.2007. В подальшому станом на 09.07.2007 кредитний ліміт становив 1500,00 грн., станом на 23.12.2008 кредитний ліміт становив 2100,00 грн., станом на 25.12.2008 кредитний ліміт становив 2100,00 грн., станом на 14.01.2009 кредитний ліміт становив 1460,00 грн., станом на 23.01.2009 кредитний ліміт становив 1460,00 грн., станом на 28.01.2009 кредитний ліміт становив 1460,00 грн. та станом на 08.11.2019 кредитний ліміт становив - 0,00 грн. (а.с.10).

ІV. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

До вказаних правовідносин слід застосовувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанк в період - з часу виникнення спірних правовідносин (липень 2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (жовтень 2020 року).

За таких обставин за відсутності підтвердження про запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані Акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанк витяг з Умов та правила надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за кредитом, відсотками та пенею, після спливу передбаченого договором строку кредитування.

Зі змісту розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви вбачається, що заборгованість відповідача за кредитом становить 1455,84 грн.

Відповідачем не спростований даний розмір заборгованості, як і не спростовано факту отримання кредитних коштів.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 1455,84 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача відсотків за користування коштами та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, судом враховується наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено, що між банком та відповідачем (позичальником) було досягнуто згоди про розмір процентів за користування кредитом, а саме: 2,9% в місяць із розрахунку 360 днів в році, що підтверджується заявою б/н, яка підписана відповідачем 16.07.2007 (а.с.12).

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.

З огляду на викладене право акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» нараховувати проценти за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 16 липня 2007 року припинилося зі спливом строку кредитування.

При цьому, заява відповідача ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 16.07.2007 не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Разом з тим встановлено, що Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» здійснено випуск картки 16.06.2007 терміном дії до червня 2011 року (а.с.11).

У матеріалах справи відсутні докази щодо продовження строку дії договору між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від червня 2011 року після закінчення його дії.

Тому підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» проценти з липня 2007 року по червень 2011 року в розмірі 757,00 грн.

В решті частині позову щодо стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 18644,33 грн. суд відмовляє, оскільки останні нараховані після закінчення строку дії кредитного договору.

Також, що стосується вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 - 3905,31 грн. - нарахованої пені, суд вважає, що в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити, з наступних підстав.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Проте, умови та правила надання банківських послуг надані позивачем не містять підпису відповідача, а в заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати пені та штрафів за невиконання договору.

При цьому, судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме Умови, на які посилається позивач, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи 16.07.2007 року заяву позичальника, та, відповідно, чи брала остання на себе зобов`язання зі сплати пені в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16, правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 578/132/16-ц), та правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) від 03.07.2019 року.

За таких обставин, судом не встановлено, чи брала на себе зобов`язання відповідач по сплаті пені з повернення кредиту, отриманого нею саме на підставі анкети заяви від 16.07.2007 року.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по пені - задоволенню не підлягають.

Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, суд приходить висновку, що сума заборгованості ОСОБА_1 становить 2212,84 грн., яка складається з наступного: 1455,84 грн. - заборгованість за тілом кредита; 757,00 грн. грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, в решті стягнення заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 18644,33 грн. - слід відмовити.

Також суд вважає, що в решті частини позову щодо стягнення пені з повернення кредиту на суму 3905,31 грн. - слід відмовити.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (9%).

За таких обставин слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 судовий збір на користь позивача в розмірі 189,18 грн.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268, 274-279, 280-283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", вул. Грушевського, 1Д, м. Київ (рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 305299, ) заборгованість станом на 31.08.2020 року відповідно до договору №б/н від 16.07.2007 року в сумі 2212,84 грн., яка складається з наступного: 1455,84 грн. - заборгованість за тілом кредита; 757,00 грн. грн. - заборгованість за нарахованими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", вул. Грушевського, 1Д, м. Київ (рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 305299, ) судовий збір у сумі 189,18 грн.

В решті частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.08.2021 року.

Суддя: А.І. Руснак