Справа № 166/1292/20 Головуючий у 1 інстанції: Свистун О. М.
Провадження № 22-ц/802/505/21 Категорія: 46 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Бовчалюк З. А., Данилюк В. А.,

секретар с/з Опейда В.О.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , адвоката Барнича Володимира Миколайовича на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 02 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_4 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтував тим, що 17 квітня 2020 року з участю транспортного засобу марки «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої його неповнолітня дочка ОСОБА_5 отримала тяжкі тілесні ушкодження. Постановою Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області від 31 липня 2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000162 від 17 квітня 2020 року відносно ОСОБА_2 , закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України. Однак, на думку позивача, ця обставина не є реабілітуючою, оскільки шкоду здоров`ю ОСОБА_5 завдано джерелом підвищеної небезпеки, а тому моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини відповідача.

Позивач також зазначав, що заподіяна моральна шкода є значною і полягає у моральних стражданнях у зв`язку із ушкодженням здоров`я неповнолітньої дитини, порушенні її актуальних життєвих планів, фізичними та душевними стражданнями, які ОСОБА_6 зазнала в результаті дорожньо-транспортної пригоди. На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідальність відповідача ОСОБА_2 перед іншими особами була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», до якої позивач звернувся з вимогою про виплату страхового відшкодування. На підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик виплатив страхове відшкодування у розмірі 10988, 3 грн.

Позивач оцінює завдану моральну шкоду у розмірі 200 000 грн, а із урахуванням того, що страхова компанія сплатила йому страхове відшкодування у розмірі 10988,3 грн, просив суд стягнути з відповідача у його користь 189 011,7 грн моральної шкоди та судові витрати по справі.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 02 лютого 2021 року у цій справі позовні вимоги ОСОБА_4 , який діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , 20 000 грн моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_4 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просив рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заявлених позовних вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу представника позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

За матеріалами справи установлено, що 17 квітня 2020 року з участю транспортного засобу марки «Ford Focus» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої потерпілій ОСОБА_5 були завдані тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення.

Постановою Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області від 31 липня 2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000162 від 17 квітня 2020 року відносно ОСОБА_2 , закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України (а. с. 15- 18).

Судом також установлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу відповідача ОСОБА_2 перед іншими особами була застрахована у ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» (а.с.25). Страховик виплатив потерпілій ОСОБА_5 страхове відшкодування у розмірі 10 988,3 грн.

ОСОБА_4 , який діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та просив стягнути із відповідача 189 011,7 грн моральної шкоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції враховано моральні страждання, яких зазнала потерпіла ОСОБА_6 у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, а також враховано порушення її нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Крім того, судом при визначенні розміру моральної шкоди враховано, що груба необережність потерпілої сприяла виникненню шкоди.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За положеннями статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

З огляду на обставини справи, беручи до уваги вказані принципи, які повинні враховуватись при відшкодуванні моральної шкоди, апеляційний суд погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Судом встановлено, що у ході досудового розслідування було призначено та проведено судово-медичну експертизу тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_5 . Згідно висновку експерта № 99 від 23 липня 2020 року при проведенні судово-медичної експертизи в ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_5 визнана особою з інвалідністю, про що свідчать медичні висновки № 39, 40 від 09 липня 2020 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Також колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром заподіяної моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди судом правильно враховано характер та обсяг фізичних, душевних страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_5 , стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її житті. Крім того, суд правильно при визначенні розміру зменшення відшкодування моральної шкоди врахував ступінь вини потерпілої, яка припустилася грубої необережності.

За змістом частини 2 статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Закриваючи кримінальне провадження за відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, старшим слідчим Слідчого відділу Ратнівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області враховано висновок судової авто - технічної експертизи від 06 липня 2020 року, проведеної у кримінальному провадженні, згідно з яким з технічної точки зору водій автомобіля ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, який передбачає, що в момент об`єктивного виявлення небезпеки для руху негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. У заданій дорожній ситуації водій автомобіля ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 шляхом застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для руху.

При цьому судом установлено, що потерпіла ОСОБА_5 вибігла на проїзну частину дороги, де і потрапила під колеса автомобіля, яким керував відповідач ОСОБА_2 , тобто сама потерпіла знехтувала правилами безпеки руху.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що потерпіла ОСОБА_5 не вчиняла дій, які мають ознаки грубої необережності.

Отже, суд першої інстанції у повній мірі забезпечив права ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , гарантовані їй Конституцією України, з врахуванням норм права, які регулюють дані правовідносини.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Всупереч зазначеним вимогам закону представник позивача не надав суду належних доказів, які б спростовували висновки про зменшення розміру заподіяної моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги представника позивача не спростовують висновків суду та не впливають на законність ухваленого рішення, яке постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , адвоката Барнича Володимира Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 02 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді