Справа № 591/1702/21
Провадження № 2/591/1657/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2021 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Северинової А.С.,

з участю секретаря cудового засідання Синецької І.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 591/1702/21 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Спеціалізований комбінат», третя особа: ОСОБА_4 , про визнання користувачем родинного поховання, -

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що на кладовищі «Засумське», що розташоване в АДРЕСА_1 , поховані його батьки ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , дід ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , баба ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дядьки ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Також на даному кладовищі поряд з ОСОБА_10 похована його дружина ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Зазначає, що у своєму розпорядженні він має свідоцтва про смерть діда ОСОБА_7 , баби ОСОБА_8 , батька ОСОБА_5 , матері ОСОБА_6 . На звернення до відділу ДРАЦС йому було надано витяг з ДРАЦС про смерть дядька ОСОБА_10 .

За життя батьків він разом з ними доглядав та продовжує доглядати за могилами діда з бабою та дядьків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , а після смерті батьків доглядає також і за їхніми могилами. Його двоюрідний брат ОСОБА_4 , син ОСОБА_10 та ОСОБА_11 участі у догляді за родинним місцем поховання не бере.

Позивач зазначає, що він є користувачем родинного місця поховання Завгородніх- ОСОБА_14 , оскільки у нього є свідоцтво про смерть першого похованого, тому має право бути похованим у межах родинного поховання на вільне місце або ж на могилу одного із родичів, вирішувати питання щодо поховання, підпоховання в межах родинного поховання, проте відповідач КП «Спеціалізований комбінат» не визнає його користувачем місць поховання діда, дядьків та дружини дядька ОСОБА_13 .

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд визнати його користувачем родинного поховання на кладовищі «Засумське», що розташоване по АДРЕСА_1 , яке складається з поховань: ОСОБА_9 (помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ), ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_8 (померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_10 (помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ), ОСОБА_11 (померла ІНФОРМАЦІЯ_7 ); визнати його користувачем місця поховання дядька ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , похованого на кладовищі «Засумське», що розташоване по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 березня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 22 квітня 2021 року.

У відзиві на позовну заяву КП «Спецкомбінат» просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Засумське кладовище функціонує з 1880 року та відноситься до категорії частково-закритих, територія цього кладовища не розділена на сектори, ряди та місця поховання. Поховання померлих на кладовищі здійснюється тільки при наявності вільних місць у родинних огорожах, а також проводиться підпоховання померлих відповідно до вимог діючого законодавства України. У позивача відсутні оригінали свідоцтв про смерть на померлих родичів ОСОБА_7 (перше поховання, помер у 1943 році), ОСОБА_10 (помер у 1955 році), ОСОБА_10 (помер у 1981 році) та ОСОБА_11 (померла у 2013 році), тому він з урахуванням вище викладених норм та наявних в матеріалах позовної заяви копії свідоцтв про смерть родичів не є користувачем місця поховання (місця родинного поховання) цих померлих.

У відзиві на позовну заяву третя особа ОСОБА_4 просить відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що місця для родинних поховань та майбутніх захоронень, а також огорожу, якою виділені ці місця, могильні пам`ятники та плити ОСОБА_7 , 1943 року поховання, ОСОБА_10 , 1955 року поховання та ОСОБА_8 1966 року поховання встановлював його батько ОСОБА_10 . Після смерті його батька ОСОБА_10 у 1981 році ним особисто була покладена бруківка, встановлено ящик для зберігання інвентарю. За місцями родинного поховання доглядали він особисто, його мати ОСОБА_11 , дружина ОСОБА_15 та в подальшому його дочка ОСОБА_16 . Всі місця поховань його родичів були належним чином доглянути та встановлені пам`ятники та могильні плити. Натомість позивач до 2000 року не виявляв нікого інтересу до родинних захоронень. Після захоронення ОСОБА_5 у 2000 році без його відома та згоди позивач провів роботи по зміні бруківки, могильної плити та зрізав частину пам`ятника з захоронення ОСОБА_10 , яку встановлював його батько.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , яка є дружиною позивача, повідомила, що з 1997 року вона разом з чоловіком проживає в м. Суми. В їх сім`ї багато років в користуванні було родинне поховання на Засумському кладовищі. Станом на 1997 рік захоронення складалось з огорожі та чотирьох захоронень. На підставі довідки в 2000 році було поховано свекра, а в 2006 році свекруху, після чого їм видали свідоцтво на поховання свекрухи. Під час поховання батьків позивача працівники кладовища повідомили їм, що вони є користувачами місця родинного поховання, оскільки в них є свідоцтво про смерть першого похованого у 1943 році. Разом з позивачем вони там замінювали пам`ятники, прибирали. В 2013 році без їх відома у родинному похованні було поховано ОСОБА_11 , а у 2006 році було проведено захоронення ОСОБА_8 . Документів на огорожу не мають.

Свідок ОСОБА_18 , який є зятем позивача, повідомив, що в Сумах проживає близько 15 років, регулярно їздив з тестем на кладовище, де допомагав йому прибирати. Вперше був на кладовищі років 5 тому, десь у 2016 році. Перекладали два рази плитку, бо вона просідала, робили огорожу.

Свідок ОСОБА_16 , яка є племінницею позивача та дочкою третьої особи повідомила, що інформація щодо того, що ОСОБА_4 не приймає участі в утриманні могили є неправдивою. Вони щорічно систематично відвідують кладовище, прибирають могили, її батько укладав плитку. У період часу, коли позивач ніс службу, а саме до 1997 року, він не брав участі в прибиранні могил. Його зацікавленість виникла лише в 2000 році після смерті батька. Кладовище вона з батьками відвідувала з 1995 року. Зі слів батька вона знає, що огорожу ставив її дід ОСОБА_10 після 1955 року. На той час там було лише два захоронення найстарше 1943 року та 1955 року. В її родині оригінала свідоцтва про смерть ОСОБА_7 немає. Знає, що ОСОБА_10 , який помер у 1955 році хоронив її дід ОСОБА_10 . У 2013 році померла баба, вони три роки не встановлювали пам`ятники. У 2020 році їй зателефонував позивач та запропонував провести певні роботи, на що вона погодилась. На 09-10 травня 2021 року позивач доглядав лише за могилами його батьків. В родинній огорожі ще є одне місце для 1 поховання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Представник відповідача КП «Спецкомбінат» Азімов Р.К. заперечував проти задоволення позовних вимог. Третя особа ОСОБА_4 у відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи за його відсутності, заперечує проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть, виданого 24 червня 1949 року нотаріусом Бородіним, дід позивача ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 61 рік (а.с. 9, 10, 11).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер дядько позивача ОСОБА_9 (а.с. 13, 14).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13 жовтня 1966 року баба позивача ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 85 років (а.с. 9, 10, 12).

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серпії НОМЕР_2 , виданого 09 листопада 1981 року ДРАЦС Ковпаківського району м. Суми, ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_10 , дядько позивача та батько третьої особи ОСОБА_4 (а.с. 80, 82).

За даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 09 березня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ковпаківської районної в м. Суми ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 (а.с. 6, 7).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 19 грудня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_6 (а.с. 6, 8, 9).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 19 жовтня 2013 року Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_11 , мати третьої особи ОСОБА_4 (а.с. 81, 82).

Вказані родичі позивача та третьої особи поховані на кладовищі «Засумське», що розташоване по АДРЕСА_1 (а.с. 15, 16, 71-73, 83-86).

У листі від 26 лютого 221 року № 01-04/44 КП «Спеціалізований комбінат» повідомило представника позивача про те, що якщо ОСОБА_1 проводив поховання ОСОБА_6 (померла у 2006 році), ОСОБА_5 (помер у 2000 році), ОСОБА_8 (померла у 1996 році) та у нього є оригінали свідоцтв про смерть на цих померлих, тоді він у розумінні ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» є користувачем цих поховань. Проте, із доданих копій свідоцтв про смерть померлих вбачається, що у ОСОБА_1 немає оригіналів свідоцтв про смерть померлих ОСОБА_10 (помер у 1955 році), ОСОБА_7 (помер у 1943 році), ОСОБА_10 (помер у 1981 році) та ОСОБА_11 (померла у 2013 році), тому він не є користувачем місць поховання на перелічених померлих (а.с. 17).

Крім того, у листі від 26 квітня 2021 року № 01-02/157 КП «Спеціалізований комбінат» повідомило суд про те, що позивач у розумінні ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» є користувачем місця поховання померлих ОСОБА_5 (помер у 2000 році), ОСОБА_8 (померла у 1996 році) та ОСОБА_6 (померла у 2006 році) (а.с. 65-66).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» користувач місця поховання (місця родинного поховання) особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації.

За бажанням одного з родичів, визначених у частині п`ятій статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання.

Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання).

Виходячи з матеріалів справи, позивач має оригінали свідоцтв про смерть його діда ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , баби ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, він є користувачем місць поховань вказаних осіб.

Суд відхиляє заперечення представника відповідача про те, що наявний у позивача документ у вигляді свідоцтва про смерть, виданого 24 червня 1949 року стосовно ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не є оригіналом відповідного документа з посиланням на те, що станом на 1943 рік діяла окупаційна влада і на ньому відсутня печатка органу, який його видав, оскільки в судовому засіданні суд оглянув оригінал вказаного документа і у суду відсутні сумніви, що вказаний документ не є оригіналом. Крім того, як пояснив в судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 , документи про смерть ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , зберігала його дружина ОСОБА_8 і вказане свідоцтво про смерть видала окупаційна влада. Після смерті ОСОБА_8 у 1966 році всі документи перейшли до родини ОСОБА_19 . Також допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , яка є дочкою третьої особи ОСОБА_4 підтвердила той факт, що у їх родині оригінала свідоцтва про смерть ОСОБА_7 немає.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , як особа, яка має оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є користувачем місця поховання вказаної особи.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для визнання позивача користувачем місця родинного поховання Завгородніх- ОСОБА_19 на Засумському кладовищі, оскільки позивач не довів належними і допустимими доказами факт виділення місця для родинного поховання, як це передбачено статтею 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу».

Так, частиною 2 статті 25 вказаного Закону передбачено, що за бажанням одного з родичів, визначених у частині п`ятій статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання.

Однак, як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, родичам позивача не виділялось місце для родинного поховання, оскільки огорожа навколо місць поховань померлих родичів була встановлена самочинно. Та обставина, що померлі родичі були поховані поруч свідчить лише про те, що станом на момент здійснення поховання були наявні вільні місця для могил поруч з першим захороненим у 1943 році ОСОБА_7 . Крім того, відповідно до пояснень третьої особи ОСОБА_4 огорожу навколо місць поховань поставив у 1955 1960 роках його батько ОСОБА_10 . Також допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 повідомила суд про те, що їй відомо, що огорожу ставив її дід ОСОБА_10 після 1955 року. На той час там було лише два захоронення найстарше 1943 року та 1955 року. Свідок ОСОБА_17 підтвердила той факт, що документів на огорожу вони не мають.

За таких обставин, оскільки не доведено факт виділення місця для родинного поховання, відсутні підстави для визнання позивача користувачем саме місця родинного поховання навіть за наявності у нього оригінала свідоцтва про смерть першого похованого ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Що стосується факту наявності у позивача оригіналів свідоцтв про смерть баби ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , то ураховуючи обставини того, що відповідачем не заперечується той факт, що позивач є користувачем місця поховання вказаних осіб, суд не вбачає підстав для визнання позивача користувачем місць поховань цих осіб у судовому порядку, оскільки право позивача не порушене.

Водночас, ураховуючи обставини того, що у позивача відсутні оригінали свідоцтв про смерть ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , тому відсутні підстави для визнання позивача користувачем вказаних місць поховань. Зокрема, оригінали свідоцтв про смерть ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , містяться у їхнього сина ОСОБА_4 , третьої особи по справі.

Що стосується ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , то третя особа ОСОБА_4 пояснив суду, що його дядько ОСОБА_20 на той час не жив з бабою ОСОБА_8 , як помилково вказав позивач у його поясненнях. ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , похоронив його брат ОСОБА_10 , батько третьої особи ОСОБА_4 . Позивач на той час ще не народився.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, тому необхідно визнати позивача користувачем місця поховання ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , похованого на кладовищі «Засумське», що розташоване по вул. Степана Бандери в м. Суми.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13, 76-82, 89, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 користувачем місця поховання ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , похованого на кладовищі «Засумське», що розташоване по вул. Степана Бандери в м. Суми.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: Комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат», адреса: 40021, м. Суми, вул. Лебединська, буд. 5, .

Третя особа: ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повне судове рішення складено 19 серпня 2021 року.

Суддя А.С. Северинова