Дата документу 20.08.2021 Справа № 937/7174/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2899/21 Головуючий у 1-й інстанції: Міщенко Т.М.
Є.У.№ 937/7174/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

із апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 червня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення із дня подання позову та до досягнення дітьми повноліття. Свою заяву мотивує тим, що між нею та відповідачем шлюб розірваний, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Діти проживають разом з нею та знаходяться на повному її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча він працює офіційно приватним підприємцем і отримує чималі доходи. Зазначає, що неодноразово намагалася вирішити з відповідачем це питання в добровільному порядку, але він ухиляється від цього питання, тому вона вимушена була звернутися до суду.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 червня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач не утримує дітей, натомість останнім надані письмові докази (товарні чеки, рахунки тощо). Сторони проживають разом за однією адресою, отже відсутні підстави для стягнення аліментів у примусовому порядку.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, відповідач аліменти у добровільному порядку не виплачує, проте суд першої інстанції вказані обставини залишив без уваги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказав, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не спростовує висновків суду першої інстанції. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами Сімейного Кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей судами першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 27 Конвенції про права дитини встановлює право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно зі ст.ст. 141, 180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тобто такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження (а.с.6,7,10).

Відповідно довідки № 3274, виданої 28 вересня 2020 року уповноваженою особою по будинку та засвідченої директором ТОВ «ПБК «АКВІ-БУД», ОСОБА_1 мешкає за адресою АДРЕСА_1 та має склад сім`ї: ОСОБА_3 , 2004 р.н., ОСОБА_4 , 2007р.н., ОСОБА_6 , 2014 р.н. (а.с.11).

Згідно довідки № 1909, виданої 21 травня 2021 року уповноваженою особою по будинку та засвідченої директором ТОВ «ПБК «АКВІ-БУД», відповідач ОСОБА_2 також проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.100).

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із його недоведеності. Суд вважав, що проживання сторін за однією адресою, участь відповідача у додаткових витратах на утримання дітей є підставою для відмови у задоволенні позову.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частинами 1,2 статті 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Аналіз викладеного вказує на те, що під час вирішення спору про стягнення аліментів на утримання дитини, перш за все враховуються інтереси дитини, вирішується питання про доцільність їх стягнення без врахування відносин, які склались між батьками цієї дитини.

Проживання сторін за однією адресою не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення з батька дітей аліментів на їх утримання. Діти сторін мають право на захист їх інтересів в тому числі у спосіб стягнення на їх утримання аліментів.

Наявні в матеріалах справи копії товарних чеків про придбання одягу, роздруківка чеків про переказ грошових коштів, які не засвідчені належним чином і не містять відомостей про отримувача цих коштів, не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Придбання одягу і переказ грошових коштів були здійснені відповідачем після звернення ОСОБА_1 до суду з відповідними позовом. Переказ грошових коштів має нерегулярний характер, розмір переказу значно нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Внесення ОСОБА_7 у листопаді 2020 року грошових коштів на рахунок дитячого центру «Веда» не свідчить про участь батька в утриманні своїх дітей.

З урахуванням викладеного та у відповідності до статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового про задоволення позову.

Згідно з ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Оскільки сторони не дійшли добровільної згоди щодо утримання дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позов, стягнувши з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у частці від заробітку (доходу) відповідача у визначеному позивачем розмірі, оскільки саме позивач наділений диспозитивним право обирати спосіб присудження аліментів.

Визначений позивачем розмір аліментів відповідає критеріям виваженості, розумності та справедливості, а також можливостям відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 гривень ( 840,80 + 1261,20)

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 червня 2021 у цій справі скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.09.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення суми платежу аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 гривень (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська