Дата документу 18.08.2021 Справа № 323/3290/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/3290/19 Головуючий у 1 інстанції: Гуцал О.П.
Провадження № 22-ц/807/579/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Оріхівська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Оріхівська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 26.01.2006р. після померлої ОСОБА_4 . Однак від нотаріуса він дізнався про існування пізніше складеного заповіту від 08.10.2014р. на користь відповідачів. Вказував, що з 2012 року по 2014 рік ОСОБА_4 перенесла тяжку хворобу та знаходилася на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, внаслідок чого не могла усвідомлювати значення своїх дій при складанні останнього заповіту. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати недійсним заповіт, складений 08.10.2014р. спадкодавцем ОСОБА_4 , відповідно до положень статті 225 ЦК України.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників, які з`явились в судове засідання апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апе-

ляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 була власником декількох земельних ділянок, зокрема, земельної ділянки площею 5,74 га, розташованої на території Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

13.08.2002р. ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, яким заповіла все своє майно ОСОБА_5 (т.1 а.с.59).

ОСОБА_5 доводилася племінницею ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_6 , свідоцтвом про народження ОСОБА_7 , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_7 , свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_6 , свідоцтвом про народження ОСОБА_8 , свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_8 (т.1 а.с.46-52).

Відповідачі є доньками ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу (т.1 а.с.53-55).

26.01.2006р. ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Студенцовим О.В., яким заповіла земельну ділянку площею 5,74 га, розташовану на території Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, ОСОБА_1 (т.1 а.с.9).

Крім цього, 26.01.2006р. ОСОБА_4 склала довіреність на ім`я ОСОБА_1 з правом здати в оренду, обміняти або продати вказану земельну ділянку (т.1 а.с.10).

08.10.2014р. ОСОБА_4 склала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Демидьонок О.М., якою уповноважила ОСОБА_5 представляти та захищати її інтереси з приводу укладення договору оренди земельної ділянки площею 4,7199 га (т.1 а.с.56).

Також 08.10.2014р. ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, яким заповіла все своє майно в рівних долях ОСОБА_9 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.91).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (т.1 а.с.4).

Як видно із матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , із заявами про прийняття спадщини звернулися позивач та відповідачі.

У позові позивач вказував, що на час складання останнього заповіту ОСОБА_4 не могла розуміти значення своїх дій та не могла керувати ними, що стало наслідком її захворювань.

Судом при розгляді справи допитані чисельні свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , які пояснювали про стан здоров`я ОСОБА_4 .

Зважаючи на підстави для визнання заповіту недійсним, якими позивач визначив не усвідомлювання спадкодавцем ОСОБА_4 на час складання заповіту від 08.10.2014р. значення своїх дій та неможливість керувати ними, судом у справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, згідно з висновком якої в момент складання заповіту 08.10.2014 року ОСОБА_4 виявляла ознаки психічного розладу у вигляді легкого когнітивного розладу; в момент складання заповіту 08.10.2014р. ступінь вираженості психічних порушень була така, що істотно впливала (обмежувала) на її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними.

З урахуванням здобутих у справі доказів суд дійшов висновку, що позов не може бути задоволений за заявленими позивачем підставами, оскільки експертним висновком не встановлено абсолютної неспроможності ОСОБА_4 в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що судом неправильно витлумачено висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, згідно з яким ступень вираженості психічних порушень ОСОБА_4 станом на 08.10.2014р. була така, що істотно впливала (обмежувала) на її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними. Вказане, на думку позивача, свідчить саме про те, що під час заповіту ОСОБА_4 , не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні позову. Крім того, вважав, що додатково на користь його доводів про недійсність заповіту вказують ті обставини, що в один і той же день посвідчено і довіреність, і заповіт від імені ОСОБА_4 , але довіреність посвідчена нотаріусом, а заповіт секретарем Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

Колегія наголошує, що не може оцінювати заповіт з підстав його посвідчення секретарем Преображенської сільської ради Оріхівської району Запорізької області, оскільки такі підстави щодо недійсності заповіту позивачем у позовній заяві не зазначались, що буде порушення вимог статі 367 ЦПК України щодо меж перегляду справи апеляційним судом.

Те, що в один і той же день відбулось посвідчення довіреності у нотаріуса, та заповіту у Преображенській сільській раді є правом особи, яка ці документи бажає посвідчити.

Представник відповідачів адвокат Молоткова В.В. в апеляційному суді вказувала з цього приводу, що посвідчення заповіту відбулось у сільській раді, оскільки вартість такої нотаріальної дії у нотаріуса значно дорожча, та тільки цим керувалась спадкодавець ОСОБА_4 , обираючи такий спосіб посвідчення заповіту.

Колегія вказує, що, навпаки, посвідчення довіреності у нотаріуса у той же день, що і заповіту у сільській раді, вказує на те, що жодна з посадових осіб не вбачала ознак психічного розладу та підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з нерозумінням ОСОБА_4 змісту вчиняємих нею дій.

Що стосується доводів апелянта про неправильне тлумачення та оцінки судом висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, то колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтями 1247, 1248 ЦК України до форми заповіту встановлюються загальні вимоги, а саме заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу.

Частиною другою статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021р. у справі № 727/9908/17-ц, проведеною у справі експертизою не було зроблено висновку про абсолютну неспроможність особи в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що слід піддати сумніву збереження спроможності на його здатність повноцінно усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Отже, саме по собі це не є підставою для визнання складеного у такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. ВС зазначив, що відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції правильно виходив із презумпції психічного здоров`я особи, суть якої полягає у тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та у порядку, передбачених іншими законами України.

Отже, правовим висновком Верховного Суду визнано, що задоволення позову про визнання правочину недійсним з підстав, передбачених статтею 225 ЦК України, можливо лише у разі визначення експертним висновком стану абсолютної неспроможності особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши відсутність належних та допустимих доказів того, що під час складання заповіту ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, та ураховуючи те, що проведеною у справі експертизою не було встановлено абсолютної неспроможності спадкодавця у момент складання нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним.

При цьому, суд обґрунтовано виходив із презумпції психічного здоров`я ОСОБА_4 , оскільки доказів зворотному у справі здобуто не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд належним чином не з`ясував дійсний психічний стан ОСОБА_4 , а також неправильно оцінив наявний висновок посмертної судово-психіатричної експертизи у цій справі є необґрунтованими, виходячи з наступного.

У постановах Верховного Суду вказується, що розгляд вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 225 ЦК України здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12; постанова Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року у справі №6-1531цс16; постанова Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №161/17119/16-ц; постанова Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі №522/25597/13-ц; постанова Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №311/3823/15). Тобто висновок експертизи є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Отже, суд першої інстанції допитав свідків, призначив експертизу та належним чином оцінив вказані докази у справі у їх сукупності, на підставі чого зробив висновок, що ними не було достеменно доведено, що ОСОБА_4 у момент складання оспорюваного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій, тобто дійшов правильного висновку, що волевиявлення заповідача на складання оспорюваного заповіту було вільним і відповідало її внутрішній волі.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків не спростовують, тому відповідно до вимог статті 375 ЦУПК України апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 серпня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.