Ухвала

16 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 428/4948/20

провадження № 61-12441ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Луганського апеляційного суду від 10 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов обґрунтовано тим, що 23 серпня 2019 року о 13:45 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Opel Combo», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Танкістів м. Сєвєродонецька, допустив порушення пункту 16.11 Правил дорожнього руху та скоїв дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП) з мотоциклом «МХ 150 s VIPER TORNADO», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок вказаної ДТП потерпілому ОСОБА_2 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому човноподібної кістки лівого променево-зап`ястного суглобу.

На етапі досудового розслідування відповідач ОСОБА_1 склав розписку про відшкодування ОСОБА_2 збитків у розмірі 1 000,00 дол. США зі строком виконання до 2020 року. Однак до квітня 2020 року кошти так і не надав, а згодом зовсім відмовився їх сплачувати. Відповідно до умов розписки відповідач має сплатити на користь позивача кошти у гривневому еквіваленті 1 000,00 дол. США, що на день написання позовної заяви за офіційним курсом Національного банка України (далі - НБУ) за 1 долар - 26,638 грн складає 26 638,00 грн.

Крім того, діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у позбавленні позивача права на працю та можливості заробляти собі та своїй родині на життя. Позивач втратив душевний спокій, постійно перебував у роздратованому стані, не мав засобів для забезпечення належного рівня життя своєї родини. У зв`язку зі станом здоров`я позивач був позбавлений можливості повноцінно пересуватися, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 40 000,00 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 Кримінального кодексу України, яка передбачає звільнення особи від кримінальної відповідальності лише за наявності існування двох умов - примирення обвинуваченого з потерпілим та повного відшкодування обвинуваченим шкоди, спричиненої потерпілому. Отже, на момент розгляду кримінального провадження ОСОБА_1 примирився зі ОСОБА_2 та повністю відшкодував йому шкоду, що підтвердив потерпілий у судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження. Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем висновок психолога ОСОБА_3 від 25 травня 2020 року та копія диплома спеціаліста серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 за спеціальністю психолог, не є належними та допустимими доказами, оскільки вони видані не кваліфікованим психологом, який не отримав відповідну ліцензію для зайняття зазначеною діяльністю відповідно до законодавства України.

Постановою Луганського апеляційного суду від 10 червня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 березня 2021 року змінено шляхом скасування в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 20 000,00 грн. В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 630,90 грн.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача майнової шкоди, оскільки, як вбачається з ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 лютого 2020 року, ОСОБА_1 відшкодував потерпілому ОСОБА_2 матеріальні збитки, який претензій до обвинуваченого не має, отже, майнова шкода відшкодована відповідачем.

Водночас суд апеляційної інстанції вважав помилковим висновок суду першої інстанції, що практика психолога потребує ліцензування, оскільки відповідно до статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» практика психолога не входить до переліку видів господарської діяльності, що потребує ліцензування. Ураховуючи важкість нанесення тілесних ушкоджень позивачу, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, вимушеного лікування, що спричинило зміни в житті позивача, а також приймаючи до уваги висновок психолога, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що відповідачем має бути відшкодована позивачу моральна шкода в розмірі 20 000,00 грн.

У липні 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Луганського апеляційного суду від 10 червня 2021 року у справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Отже, ціна позову у цій справі становить 66 638,00 грн (гривневий еквівалент майнової шкоди у розмірі 1 000,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на день написання позовної заяви 26,638 грн за 1 долар США становить 26 638,00 грн, + 40 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди), яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 100 = 227 000,00 грн).

Таким чином, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, яким, за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції.

Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди відповідача з висновками суду апеляційної інстанції щодо розміру присудженого на користь позивача відшкодування моральної шкоди та не свідчать про наявність у справі проблеми правозастосування.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Луганського апеляційного суду від 10 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак В. В. Яремко