ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 серпня 2021 року

м. Харків

справа №644/6374/20

провадження №22-ц/818/3836/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Приватне акціонерне товариство «Харківський підшипниковий завод» (АТ «ХАРП»);

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 04 лютого 2021 року, постановлене у складі судді Саркісян О.А.

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, яким в подальшому уточнювала та просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» (АТ «ХАРП») на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що вона 09.04.2020 була звільнена з посади провідного інженера з підготовки виробництва у відділі головного диспетчера у зв`язку з переводом на інвалідність 2 групи, що перешкоджає подальшій роботі. При звільненні відповідач не провів остаточний розрахунок. Позивач неодноразово зверталася до відповідача відносно виплати заборгованості, однак добровільно відповідач не сплатив заборгованість. У зв`язку з тим, що на день звільнення, в порушення вимог ст. 115 - 116 КЗпП України, відповідач не виплатив належну позивачу заробітну плату, остання звернулася з даним позовом до суду.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 04 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Стягнуто з Приватного Акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 27983,14 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 51205,00 грн., а всього стягнути 79188,00 грн. Стягнуто з Приватного Акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник АТ «ХАРП» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що під час вирішення питання про стягнення з роботодавця на користь працівника суми заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку така сума вказується без відрахування з неї податків і зборів. При цьому, в резолютивній частині рішення суду обов`язково має бути зазначено, що суму визначено без утримання податку. Стягнення і сплата прибуткового податку покладаються на роботодавця, який самостійно розраховує суму податкових відрахувань і зменшує суму, призначену судом, на суму нарахованих податків. Вказує, що суд стягнув середній заробіток за період затримки розрахунку у розмірі 51205,00 грн. без зазначення, що ці суми включають в себе податки і збори є такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства України, порушують права відповідача, призводять до подвійної сплати податків та вводять в оману суд. Стягнення з відповідача суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в розмірі 84326,70 грн. призведе до перетворення відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України на каральну санкцію, що протирічить компенсаційному характеру заходів відповідальності в цивільному праві та принципів розумності, справедливості та пропорційності. Вказує, що позивачем жодним чином не доведено наявність підстав для стягнення па підставі ст.117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Крім того, зазначає, що позивач не звертався (без поважних причин) за захистом своїх порушених прав протягом аж 5-ти місяців, що свідчить про навмисне зволікання з метою стягнення з підприємства не заборгованості по заробітній плати з роботодавця, а стягнення з нього значно більшої суми відшкодування в розмірі середнього заробітку, передбаченого ст.117 КЗпП України. Вказане свідчить про неприкрите зловживання позивачем своїми правами. Звертає увагу суду на те, що стаття 117 КЗпП України передбачає обов`язок підприємства, установи, організації щодо виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки виплати належних звільненому працівникові сум лише з вини власника або уповноваженого ним органу. Судом жодним чином не було встановлено в діях Відповідача вини, як обов`язкової ознаки правопорушення, передбаченого ст.117 КЗпП України, оскільки невиплата заборгованості по заробітній платі Відповідачем пов`язана з не можливістю здійснити виплату через обмеження ведення господарської діяльності, у зв`язку з введенням карантину через гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Метою правосуддя є забезпечення ефективного поновлення порушеного права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК).

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу №132/к від 09.04.20 звільнена з посади провідний інженер з підготовки виробництва у відділі головного диспетчера ПАТ «Харківський підшипниковий завод» у зв`язку з переводом на інвалідність 2 групи, що перешкоджає подальшій роботі за п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, що підтверджується копією трудової книжки серія НОМЕР_1 .

Статтею 21 КЗпП України передбачений обов`язок роботодавця виплачувати працівникові заробітну плату.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України).

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».

Матеріали справи свідчать, що 10.04.2020р. позивач зверталась на адресу відповідача з письмовою вимогою про розрахунок, однак, відповідач не надав відповіді на дану вимогу та не здійснив з нею остаточний розрахунок при звільненні.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частина 1 статті 117 КЗпП України визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захистправа працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 звільнена 09 квітня 2020 року. У день звільнення розрахунку із нею не проведено.

Згідно розрахунку від 22.12.2020 року №755/83-6-22, наданому ПАТ «Харківський підшипниковий завод», з урахуванням виплат, підприємство має заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 за січень 2020 - 4354,78 грн., за лютий 2020 4834,80 грн., за березень 2020 - 5455,36 грн., за квітень 2020 13338,20 грн., а разом 27983,14 грн.

Період затримки в проведенні розрахунку складає період з 10.04.2020 року наступного дня з моменту звільнення, та по 04.02.2021 року (день постановлення рішення).

Процедура обчислення середньої заробітної плати працівника визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, які передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з пунктом 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Колегія суддів вважає, що наведений судом першої інстанції розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.04.2020 року по 04.02.2021 року (209 робочих днів) становить 245,00 грн. х 209 робочих = 51205,00 грн. відповідає приписам статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку.

Згідно з частиною першою статті 9 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У трудових правовідносинах як працівник так і роботодавець мають діяти добросовісно, реалізуючи свої права, як цього вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Оцінка втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру, суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18) та неодноразово підтверджених Верховним Судом, зокрема у постановах від 08 квітня 2020 року у справі №569/7584/18, від 08 липня 2020 року у справі №761/17815/18, від 08 липня 2020 року у справі №569/13794/18, від 29 липня 2020 року у справі №212/6331/19, від 02 грудня 2020 року у справі №152/1957/15-ц, від 27 січня 2021 року у справі №332/3682/17, від 29 березня 2021 року у справі №760/23306/17, від 16 квітня 2021 року у справі №761/11253/19, від 09 червня 2021 року у справі №213/817/20, від 09 червня 2021 року у справі № 213/719/20.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розмір середнього заробітку підлягає зменшенню.

Так, колегія суддів вважає, що справедливим пропорційним і таким, що відповідає обставинам справи, є розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні ОСОБА_1 виплат, - 27 983,14грн.

Посилання апелянта на те, що під час вирішення питання про стягнення з роботодавця на користь працівника суми заборгованості по заробітній платі, така сума вказується без відрахування з неї податків і зборів, при цьому в резолютивній частині рішення суду обов`язково має бути зазначено, що суму визначено без утримання податку не приймається судом до уваги, та не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, обраховуються без віднімання сум податків та зборів.

Податки і збори із суми, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів не погіршує становище працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

10.08.2021 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання відповідача про поновлення строків для надання доказів, в якому вони просять залучити до справи довідку про дійсний розмір боргу АТ «ХАРП» перед ОСОБА_1 та вказують, що станом на 04.08.2021 розмір заборгованості складає 23 989,26 грн.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегією суддів вказаний доказ не приймається, оскільки він не був предметом розгляду в суді першої інстанції, між тим, вказаний доказ може бути врахований при виконанні цього судового рішення.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру середнього заробітку підлягає зміні.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» - задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 04 лютого 2021 року в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та загальної суми стягнення змінити.

Стягнути з Приватного Акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» (юридична адреса: пр. Індустріальний, буд.3, м. Харків, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код № НОМЕР_2 ) заборгованість по заробітній платі у розмірі 27983,14грн. (двадцять сім тисяч дев`ятсот вісімдесят три гривні 14коп.), середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 27 983,14грн. (двадцять сім тисяч дев`ятсот вісімдесят три гривні 14коп.), а всього 55 966,28грн. (п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят шість гривень 28коп.).

Змінити розподіл судових витрат.

Компенсувати за рахунок держави Приватному акціонерному товариству «Харківський підшипниковий завод» (юридична адреса: пр. Індустріальний, буд.3, м. Харків, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 362грн. (одну тисячу триста шістдесят дві гривні 00коп.).

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна