ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 квітня 2021 року м. Харків

Справа № 635/4076/20

Провадження № 22-ц/818/1384/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Харківській області,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 5 листопада 2020 року, постановлене суддею Пілюгіною О.М.,

у цивільній справі за позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати дії Головного управління Національної поліції в Харківській області незаконними та такими, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам позивача; зобов`язати відповідача невідкладно розпочати досудове розслідування у формі попереднього слідства з підстави вчинення правопорушення, що має ознаки злочину за ч.1 ст.190 КК України (ч.1 ст.192 КК України) та внести відповідні відомості до ЄРДР, визнавши позивача потерпілою; також просила стягнути з ГУНП в Харківській області на її користь компенсацію за моральну шкоду завдану незаконними діями відповідача в сумі 1000 грн.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2020 року відкрито провадження по справі в частині визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди, в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача вчинити певні дії відмовлено у відкритті провадження, оскільки вимоги в цій частині не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

У відзиві на позов Головне управління Національної поліції в Харківській області просило залишити вимоги позивача без задоволення, посилаючись на те, що матеріалами позовної заяви не встановлено незаконності дій чи бездіяльності з боку відповідача при розгляді заяви ОСОБА_1 . Крім того, позивачем не надано доказів порушення її особистих немайнових чи процесуальних прав, завдання шкоди її здоров`ю та душевних страждань, не доведено причинного зв`язку такого порушення з неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача, а отже внаслідок дій чи бездіяльності відповідача позивачу заподіяна моральна шкода. Поряд з тим, незгода позивача з рішенням Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області під час розгляду заяви від 31 березня 2020 року не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про зміну предмету позову, у якій просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію матеріальної шкоди, завданої їй незаконною бездіяльністю ГУНП в Харківській області в сумі 3000 грн. та компенсацію моральної шкоди з тих же підстав у розмірі 10000 грн.

Позов мотивований тим, що 31 січня 2020 року позивач звернулася до ГУНП в Харківській області із заявою про вчинення щодо неї шахрайських дій та просила розпочати досудове розслідування кримінального провадження за ч. 1 ст. 190 КК України (ч. 1 ст. 192 КК України); направити запит до ПриватБанку. Вказана заява була зареєстрована у Журналі єдиного обліку Київського ВП за № 3112 від 31 січня 2020 року. Листом від 18 червня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про припинення розгляду провадження за її заявою, у зв`язку з тим, що встановити осіб, які вчинили шахрайські дії не виявилося можливим, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 на обліку в територіальних управліннях не перебуває. На думку позивача, відмова ГУНП в Харківській області розпочати досудове розслідування кримінального правопорушення за її заявою є незаконною такою, що завдає істотної шкоди її охоронюваним законом правам, свободам та інтересам. ГУНП в Харківській області не вчинено належних процесуальних дій для встановлення осіб, які вчинили шахрайські дії у відношенні ОСОБА_1 . Внаслідок незаконної бездіяльності відповідача позивач позбавлена можливості повернути кошти за ненадані їй послуги, що завдало позивачу матеріальну шкоду в розмірі 3000,00 гривень. Також незаконна бездіяльність відповідача завдала позивачу моральну шкоду, яку ОСОБА_1 оцінила в 10000,00 гривень, оскільки позивач позбавлена законної можливості поновити свої порушені права; протягом майже двох років не може повернути грошові кошти за ненадані послуги; позивач має нагальну потребу в цих коштах і змушена суттєво змінювати своє життя через їх неотримання. При цьому, внаслідок незаконної бездіяльності відповідача, позивач повністю зневірилась в правоохоронній системі України; відчуває біль і обурення через те, що Національна поліція, яка фінансується з державного бюджету України за рахунок податків, що сплачуються останньою, не вживає жодних заходів для припинення протиправних дій у відношенні неї та не поновлює її права; вказана ситуація значною мірою вплинула на психічний стан позивача і змусила її почуватися пригніченою, беззахисною невпевненою, незахищеною, що також погіршило її життєві зв`язки та якість життя в цілому. За вказаних обставин, позивач змушена звернутися до суду з позовом.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 5 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають за їх недоведеністю та безпідставністю, при цьому суд виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння їй шкоди внаслідок невнесення відповідачем відомостей про вчинення кримінального правопорушення за її заявою, існування негативних наслідків та причинний зв`язок між діями відповідача та настанням тих негативних наслідків, на які вона посилається, при цьому суд, звертав увагу позивача на те, що вищевказана бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування; в той же час, реалізація позивачкою свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав останньої.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення суду та передати справу №635/4076/20 на розгляд Харківського окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга мотивована положеннями ст.20 КАС України та зазначено, що нею подано заяву про зміну предмету позову, проте судом першої інстанції протиправно розглянуто справу з порушенням предметної підсудності, оскільки вона підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Харківській області просило відмовити у її задоволенні, залишивши рішення суду без змін, оскільки вважає, що позивач фактично оскаржує ухвалу суду від 21 липня 2020 року та обрала невірний спосіб захисту свого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що 31 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Національної поліції в Харківській області з заявою про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України (ч. 1 ст. 192 КК України), в якій просила внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за її заявою про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (ч. 1 ст. 192 КК України) та невідкладно розпочати досудове розслідування у формі попереднього слідства; направити запит до ПриватБанку про встановлення особи власника карткового рахунку № НОМЕР_1 , на який позивач сплатила грошові кошти в розмірі 3000,00 гривень; визнати ОСОБА_1 потерпілою від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (ч. 1 ст. 192 КК України), вручити пам`ятку про процесуальні права і обов`язки потерпілого; надати можливість дати додаткові свідчення; повідомити заявника письмово, у встановленому законом порядку і строки, про початок кримінального провадження та закінчення досудового розслідування.

Заява ОСОБА_1 щодо шахрайських дій невідомої особи на ім`я ОСОБА_3 , зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) ГУНП в Харківській області за № 102 від 31 січня 2020 року та направлена для прийняття рішення до Київського ВП ГУНП в Харківській області .

Відомості за заявою ОСОБА_1 від 31 січня 2020 року внесені до Журналі єдиного обліку Київського ВП за № 3112 від 31 січня 2020 року.

Листом Головного управління Національної поліції в Харківській області № К-342/119/03/14-2020 від 18 червня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про те що за наслідками розгляду звернення останньої на адресу Президента України щодо неналежного реагування працівників поліції Київського ВП ГУНП в Харківській області на повідомлення за фактом вчинення правопорушення у відношенні заявника з боку невідомої особи, встановлено, що особи, які вчинили шахрайські дії у відношенні ОСОБА_1 не виявлені, оскільки за даними ГУ ДПС області фізична особа-підприємець ОСОБА_2 на обліку в територіальних управліннях не перебуває та 28 лютого 2020 року припинено розгляд вищевказаного матеріалу. Порушень вимог чинного законодавства з боку працівників кримінальної поліції при розгляді звернення ОСОБА_1 не встановлено.

Також суду надано: копія квитанції ТS206574 від 07 грудня 2018 року; копія конверту.

Так, після звернення позивача із первісним позовом ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2020 року було відкрито провадження по справі в частині визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди, в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача вчинити певні дії відмовлено у відкритті провадження, оскільки вимоги в цій частині не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Після чого, ОСОБА_1 скористалася своїм правом та звернулася до суду із заявою про зміну предмету позову, у якій просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію моральної та матеріальної шкоди, завданої їй незаконною бездіяльністю ГУНП в Харківській області.

Факт звернення позивача із такою заявою не заперечується в апеляційній скарзі, у абз.1 якої також підтверджується, що ОСОБА_1 звернулася до суду із вимогами про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

За результатом розгляду вказаних вимог про стягнення моральної та матеріальної шкоди з ГУНП в Харківській області судом першої інстанції було ухвалене оскаржуване судове рішення.

Так, щодо доводів апеляційної скарги в частині підвідомчості справи, а також щодо суті спору судова колегія зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Разом із тим, статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Тобто при вирішенні справи в даній категорії спорів із застосуванням положень указаних норм матеріального права щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди необхідним є встановлення на підставі належних та допустимих доказів, наданих сторонами, указаних вище обставин.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.

Таким чином, законодавством України чітко встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Враховуючи норми чинного законодавства України, питання відшкодування моральної шкоди фізичній особі, яка їй завдана неправомірними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, вирішується шляхом подання окремого позову у порядку цивільного судочинства.

Отже, з наведених норм вбачається, що вирішення спорів про відшкодування моральної та матеріальної шкоди з правоохоронних органів на користь фізичних осіб має розглядатись в порядку цивільного судочинства з огляду на приписи ст.16 ЦК України та підлягають задоволенню у разі їх доведеності.

Судом встановлено, що у встановленому законом порядку, зокрема судовим рішенням, незаконність дій правоохоронних органів чи їх протиправну бездіяльність не визнано.

Також, з інформації розміщеної на сайті «Судової влади», який є у вільному доступі, не міститься будь-яких відомостей про спори позивача з ГУНП в Харківській області про визнання дій останніх неправомірними або зобов`язання їх вчинити певні дії, таких доказів не надано було і суду.

Відповідно до положень частини третьої статті 12 ЦПК України, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральної та матеріальної шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між діяльністю/бездіяльністю працівників органів поліції та настанням шкоди, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться лише до мотивів непідвідомчості справи суду цивільної юрисдикції, будь-яких інших доводів щодо погодження з мотивами районного суду відносно суті спору, викладеними у оскаржуваному рішенні, апеляційна скарга не містить.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 5 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених вп.2.ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина