Провадження № 22-ц/4808/772/21
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Максюти І.О.,

секретаря Єлісевич О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АТ «Акцент-Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Бородовського С.О., в м. Івано-Франківськ, у справі за позовом АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 28.01.2019 ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору № SAMABWFC6 та отримання кредитної картки. Внаслідок вказаних дій, відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами і тарифами, які викладені на сайті банку, складає між ним та банком кредитний договір. При укладені договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, у той же час, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, чим порушив зобов`язання за договором.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість відповідача станом на 07.09.2020 становить 21009,66 грн, з яких:

- 15423,23 грн заборгованість за кредитом;

- 5586,43 грн заборгованість по відсоткам.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість на користь АТ «Акцент-Банк», а також судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня 2021 року позов АТ «Акцент-Банк»задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 5357,89 грн боргу, 2102 грн судового збору. У решті позову відмовлено.

АТ «Акцент-Банк»на рішення суду подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права.

Апелянт вказав, що відповідач в анкеті-заяві підтвердив під підпис факт ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті банку, відтак суд першої інстанції помилково не врахував положення таких.

Крім того, зазначив, що стягнення процентів можливе і у разі, якщо їх сума не встановлена договором або законом, за таких умов їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ, а тому суд першої інстанції дійшовши висновку, що тарифи та умови і правила надання банківських послуг, не підписані відповідачем, не можуть братися до уваги, повинен був стягнути проценти у розмірі облікової ставки НБУ, що узгоджується із вимогами ст. 1048 ЦК України.

Також вказав на те, що застосовуючи до спірних правовідносин постанову ВП ВС від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, суд першої інстанції не врахував, що повинен був стягнути з відповідача усю суму заборгованості за тілом кредиту, як це фактично зробив ВС у зазначеній постанові, оскільки ОСОБА_1 використовував кредитну картку і після проведених ним погашень заборгованості та здійснював з неї оплати своїх витрат.

З наведених підстав апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку задоволити у повному обсязі.

Представник апелянта у судове засідання не з`явився, у апеляційній скарзі просив суд розглядати таку за відсутності представника банку.

Відповідач у судове засідання не з`явився.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 28.01.2019 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

У вказаній заяві зазначено, що заявник згоден з тим, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між заявником та банком договір про надання банківських послуг. Зазначено також, що заявник ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Заявник зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті www.a-bank.com.ua (а.с. 6).

До анкети-заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ Акцент-Банк (а.с. 6, зворот, 7-10) та тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» (а.с. 11)

Крім того, банком до апеляційної скарги долучено виписку про рух коштів відповідача на картковому рахунку (а.с. 64-65).

Згідно наданого позивачем розрахунку, у відповідача станом на 07.09.2020 утворилась заборгованість за кредитним договором № SAMABWFC6 від 28.01.2019 у розмірі 21009,66 грн, з яких: 15423,23 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) (залишок заборгованості за тілом кредиту 13334,78 грн, залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений) 2088,45 грн); 5586,43 грн загальний залишок заборгованості за процентами (залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість 611,39 грн, залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість 4975,04 грн) (а.с. 5).

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язком відповідача є повернення банку отриманої ним позики в строк та на умовах, визначених договором. Врахувавши доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, суд дійшов висновку, що з останнього слід стягнути 5357,89 грн, оскільки ОСОБА_1 зняв з картки грошові кошти на суму 15277,89 грн, з яких повернув 9920 грн, відповідно, різниця цих сум є сумою непогашеного кредиту. При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції зіслався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19, відповідно до якої без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 28.01.2019 ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву, що свідчить про укладення із банком договору банківського обслуговування, за умовами якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та користування ними не заперечується відповідачем та підтверджується випискою по рахунку, а наявність заборгованості за кредитним договором - розрахунком заборгованості.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно із розрахунком заборгованості за договором від 28.01.2019, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 , сума погашення за кредитним договором станом на 07.09.2020 складає 8920 грн (а.с. 5), у той же час згідно розрахунку, наданого відповідачем (а.с. 33-40) та розрахунку, наданого банком до апеляційної скарги (а.с. 64), сума надходжень становить 9920 грн. Розбіжності також виявлено щодо залишку заборгованості за наданим кредитом. Так, банк просив стягнути із відповідача 15423,23 грн заборгованості за кредитом станом на 07.09.2020, однак, розрахунок заборгованості, наданий банком свідчить про те, що заборгованість станом на 01.09.2020 складає 13334,78 грн.

При цьому такі розбіжності апелянт не пояснив, доказів на спростування розрахунку відповідача не представив. Відтак суд першої інстанції при стягненні заборгованості за тілом кредиту правильно врахував доводи відповідача, що сума отриманих ним коштів становить 15277,89 грн, що і є тілом кредитом. Вказані дані відображаються у виписці по рахунку, наданій відповідачем та підтверджують дійсно надану суму коштів, порядок і періодичність сплати за кредитом.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, окрім заборгованості за тілом кредиту, стягнути також заборгованість по відсоткам.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався також на витяг з Умов та правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28.01.2019, шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Суд першої інстанції правильно врахував зазначену позицію Великої Палати Верховного Суду та обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог АТ «А-Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками в розмірі 5586,43 грн, оскільки позивач не надав доказів щодо підставності їх стягнення.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу АТ «А-Банк» слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АТ «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.08.2021.

Суддя -доповідач Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Максюта І.О.