Номер провадження 2/754/613/21
Справа №754/3019/20
РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2021 року Деснянський районний суд міста Києва, в складі:

головуючого - судді - Галась І.А.,

при секретарі - Мельничук М.К.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про вселення та встановлення порядку користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , 3-ті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійним свідоцтва про право власності, визнання права в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), про вселення та встановлення порядку користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги позивачем обґрунтовані наступним.

Квартира АДРЕСА_2 належить позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_3 , на праві спільної часткової власності. ОСОБА_2 , на праві власності належить 1/4 частина та 1/16 частина спірної квартири, що підтверджується: Свідоцтвом про право власності від 02 серпня 2019 року на 1/4 частину квартира АДРЕСА_2 (тобто, на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу). Свідоцтво про право власності від 02.08.2019р. посвідчено державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С., зареєстровано в реєстрі за № 2668. Право власності позивача на 1/4 частину спірної квартири зареєстровано 02.08.2019р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності: 32656224; свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.08.2019р. на 1/16 частку квартири; Свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.08.2019р. посвідчено державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С., зареєстровано в реєстрі за № 2669. Право власності позивача на 1/16 частку спірної квартири зареєстровано 02.08.2019р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності: 32656275. Квартира АДРЕСА_2 розташована на 6 поверсі 9-поверхового будинку та складається із трьох кімнат, житловою площею - 39.40 кв.м, загальною - 59.20 кв.м: дві суміжні кімнати площею - 14.90 кв.м та площею - 14.60 кв.м, третя ізольована кімната - 9.90 кв. м, що підтверджується технічним паспортом на квартиру. Ідеальна частка Позивача ОСОБА_2 : 1/4 (частка квартири, згідно свідоцтва про право власності) НОМЕР_1 (частка квартири, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом) = 1/4 + 1/16 = 4/16 + 1/16 = 5/16 КВ.М (жила площа квартири) х 5/16 (частка Позивача) = 12.31 кв.м (ідеальна частка Позивача); Ідеальна частка Відповідача ОСОБА_3 : 1/2 (частка квартири, згідно Договору дарування) + 3/16 (спадщина) = 8/16 + 3/16 = 11/16 кв.м (жила площа квартири) х Ц/16 (частка Відповідача) = 27.09 кв.м (ідеальна частка Відповідача). Таким чином, на ОСОБА_2 , припадає 12.31 кв.м від ідеальної частки жилої площі в спірній квартирі (5/16 частки квартири). На відповідача ОСОБА_3 припадає 27.09 кв.м від ідеальної частки жилої площі в спірній квартирі (11/16 частини квартири). Відповідачка ОСОБА_3 - падчерка позивача. 23 лютого 1991 року вона уклала шлюб з ОСОБА_7 . На час укладання шлюбу у чоловіка ОСОБА_7 було двоє малолітніх дітей: п`ятирічна ОСОБА_3 (Відповідачка по справі) та шестирічний ОСОБА_5 (третя особа у справі). Матір дітей була позбавлена батьківських прав. Вони з чоловіком виховували та утримували дітей - діти жили в повній сім`ї, були забезпечені всім необхідним, вони любили їх, турбувалися про них. Спірну квартиру вони з чоловіком придбали в зареєстрованому шлюбі у 2002 році. 1/2 частка квартири була оформлена на матір чоловіка, яку вона в подальшому подарувала онучці ОСОБА_3 . 1/2 частка квартири - спільна власність подружжя, була оформлена на чоловіка ОСОБА_7 . З 2002 року вона постійно проживала в спірній квартирі разом з чоловіком та з його дітьми. ІНФОРМАЦІЯ_1 раптово помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після поховання чоловіка, Відповідачка в квартиру її не впустила. Вона навіть не могла забрати із квартири свої особисті речі. ОСОБА_3 замінила замки на вхідних дверях, тому вона не можу відкрити квартиру. На теперішній час в спірній квартирі зареєстровано три особи: вона - ОСОБА_2 , відповідачка ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (третя особа у справі). ОСОБА_5 (третя особа у справі) співвласником квартири не являється, в квартирі не проживає. ОСОБА_5 від своєї частки спадщини батька відмовився на користь ОСОБА_3 . З 07 лютого 2019 року вона позбавлена можливості проживати в квартирі, користуватися квартирою. Спроби потрапити до квартири з дільничним, з сусідами, з друзями не мали результату. Відповідачка не відчиняє двері і не впускає в квартиру. Відповідачка без дозволу та без погодження захопила всю квартиру, всі кімнати. ОСОБА_3 без моєї згоди та дозволу незаконно заселила в - квартиру сторонню особу, свого співмешканця. Іншого нерухомого майна (житла) у неї немає.

Посилаючись на викладене, позивач просила:

1)Вселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка ст. Заурія Забайкальського району Читинської області, громадянка України, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , в квартиру АДРЕСА_2 .

2)Встановити порядок користування жилим приміщенням, що є спільною частковою власністю, квартирою АДРЕСА_2 , а саме: виділити ОСОБА_2 , в користування кімнату площею 9.90 кв. м в квартирі АДРЕСА_2 ; виділити ОСОБА_3 , в користування кімнату площею 14.90 кв. м., кімнату площею 14.6 кв.м та два балкона площею 1.00 кв.м (кожний) в квартирі АДРЕСА_2 ; підсобні приміщення в квартирі АДРЕСА_2 : кухню - 6.90 кв.м, ванну кімнату - 2.00 кв.м, вбиральню - 0.9 кв.м, коридори - 6.60 кв.м та 1.40кв.м, два балкона 1.00 кв. м (кожний) залишити в спільному користуванні.

3)Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати.

Відповідачем ОСОБА_3 до Деснянського районного суду міста Києва подано позов до ОСОБА_2 , 3-ті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійним свідоцтва про право власності, визнання права в порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

16.03.2020 р. Деснянським районним судом м. Києва (головуючий суддя - І.А.Галась) постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 про вселення та встановлення порядку користування жилим приміщенням (квартирою). В якості доказів до позову ОСОБА_2 було надано свідоцтво про право власності ј частку квартири АДРЕСА_2 , видане державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі №2668, 02 серпня 2019 р. У СвідоцтвіДержавним нотаріусом зазначено, що ним видано Свідоцтвона підставі надання ОСОБА_2 свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 , виданого відділом РАГС Оболонського РУЮ м. Києва 29 серпня 2018 року. Державний нотаріус зазначає, що ОСОБА_2 - є пережившою дружиною ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 і що право на ј квартири належить їй як спільне сумісне майно подружжя (майно, яке придбане в шлюбі подружжям за кошти подружжя). Спільним сумісним майном подружжя, право власності на яке у частці 1/4 посвідчується Свідоцтвом,складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 . В якості документів, що підтверджують право ОСОБА_2 на спільну сумісну власність з її чоловіком, померлим ОСОБА_7 , Відповідачка надала державному нотаріусу Договір купівлі-продажу квартири, серія ВАА №542031, посвідченого Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою 14 серпня 2002 р. за реєстровим номером 1-2154. Згідно даного договору «Покупцями», які купили в рівних частинах кожний квартиру АДРЕСА_2 визначені - ОСОБА_7 - батько ОСОБА_3 та ОСОБА_10 - баба ОСОБА_3 з боку батька. Варто окремо наголосити, що Ѕ квартири АДРЕСА_3 була придбана не за кошти, набуті у шлюбі, як на цьому наполягає Відповідачка, а за кошти, отримані від продажу майна, що належало ОСОБА_10 - матері ОСОБА_7 . При цьому ОСОБА_2 ніякого внеску у придбання квартири АДРЕСА_3 не зробила. Вищевказане підтверджується наступними фактами: ОСОБА_10 та її мати ОСОБА_11 у рівних частках були власниками двокімнатної квартири АДРЕСА_4 загальною площею 50,4 кв.м..У 1995 р. ОСОБА_10 отримала у спадок від своєї матері Ѕ частку квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01 липня 1995 р. Після отримання в спадщину Ѕ частини квартири, ОСОБА_10 стала власницею 1/1 квартири АДРЕСА_4 . 25 лютого 1997 р. ОСОБА_10 продала належну їй квартиру АДРЕСА_4 , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 25.02.1997 р. Серія ААА №81 1389. 28 лютого 1997 р. на кошти від продажу квартири № 210ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у рівних частинах купили квартиру АДРЕСА_5 .Зауважимо, що кошти на сплату Ѕ частини квартири №68ОСОБА_7 отримав від своєї матері - ОСОБА_10 14 серпня 2002 р. ОСОБА_10 та ОСОБА_7 продали квартиру АДРЕСА_5 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.08.2002 р.,№ 542030. За кошти, отримані від продажу квартири № 68,ОСОБА_10 та ОСОБА_7 купили в рівних частинах кожний квартиру АДРЕСА_2 . Отже, хронологія дій по відчуженню та купівлі квартир, здійснених ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , чітко вказує на те, що Ѕ частина квартири №91була придбана ОСОБА_7 не за рахунок спільних коштів, набутих під час подружнього життя з ОСОБА_2 , а за кошти з інших джерел, зокрема, вони були надані йому його матір`ю - ОСОБА_10 . Також варто акцентувати увагу на тому, що Відповідачка, згідно з довідки про реєстрацію місця проживання особи від 16.01.2020 р. №46614856, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 лише з 14.01.2020 р. До цього часу місцем її проживання була інша адреса: АДРЕСА_6 , що зафіксовано, зокрема у Свідоцтві. Відтак, вищенаведене дає підстави стверджувати, що Ѕ частина квартири № 91,що належала ОСОБА_7 , не має правового статусу сумісної власності подружжя. З огляду на вищенаведене, Відповідачка не мала права на отримання у власність ј частини квартири АДРЕСА_2 , оскільки вона не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Джерелом набуття квартири №91не були ані спільні грошові кошти, ані інші спільні зусилля подружжя; Ѕ квартири АДРЕСА_3 була придбана за кошти, отримані ОСОБА_7 , а отже, Ѕ квартири № 91не є спільною сумісною власністю подружжя і не є майном, яке придбане за кошти подружжя. За таких обставин Ѕ квартири АДРЕСА_3 є спадковим майном, повинна бути включена в спадкову масу і у відповідності до приписів ч. 1 ст. 1261, ст.1267 Цивільного кодексу України розділена між спадкоємцями першої черги померлого спадкодавця ОСОБА_7 по закону, якими є його діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та дружина ОСОБА_2 у рівних частинах. Тобто, Ѕ квартири АДРЕСА_3 ,належна спадкодавцю ОСОБА_7 , повинна бути розділена між спадкоємцями першої черги по закону. Спадкоємці першої черги: ОСОБА_5 відмовився від частини свого спадку на користь своєї сестри ОСОБА_3 , що підтверджується його заявою, яка подана 02 квітня 2019 р. за №726 до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори, де відкрита спадкова справа №87-2019 р.; ОСОБА_6 відмовилася від частини свого спадку на користь своєї сестри ОСОБА_3 , що підтверджується заявою ОСОБА_6 , яка подана 02 квітня 2019 р. за №727 до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори, де відкрита спадкова справа №87-2019 р. Таким чином, ОСОБА_3 є спадкоємицею першої черги, якій належить ј частки квартири АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавцю ( ОСОБА_7 ). Частиною 1 ст.356 ЦКУ спільна часткова власність визначена як власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, кожен учасник спільної часткової власності володіє часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються у відповідному відсотковому співвідношенні від цілого або у дрібному виразі. Тож, зважаючи на вищевикладене: Ідеальна частка ОСОБА_3 : Ѕ (частка квартири № 91згідно Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом) + 3/8 ( частки квартири №91)= 1/2 +1/8 = 7/8 квартири № 91- частка ОСОБА_3 ). Ідеальна частка ОСОБА_2 - 1/8 квартири № 91.Квартира АДРЕСА_3 в цілому складається з трьох кімнат, загальна площа 59, 2 кв.м., житлова - 39, 4 кв.м. Відповідно: кв.м. (житлова площа Квартири АДРЕСА_3 )х 7/8 = 34,47 кв.м. - (частка у праві власності ОСОБА_3 ) 39,4 кв.м. (житлова площа Квартири №91)х 1/8 = 4.92 кв.м. - (частка у праві власності ОСОБА_2 ). Тож, є підстави вважати, що мало місце необґрунтоване втручання у право ОСОБА_3 на спадкове майно, що призвело до втрати Позивачкою частки спадкового майна і, відповідно, завдало істотної шкоди її інтересам та інтересам її сім`ї.

Зважаючи на викладене позивач ОСОБА_3 просила:

1.Визнати недійсним Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя серія та номер: 2668, видане 02.08.2019 р., видавник Двадцять перша київська державна нотаріальна контора та скасувати запис №32656224 від 02.08.2019 р. про проведену державну реєстрацію права власності на ј частки квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, виконаний державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Ларисою Степанівною.

2.Визнати Ѕ квартири АДРЕСА_2 , яка в цілому складається з трьох кімнат, загальна площа - 59.2 кв.м., житлова - 39.4 кв.м., яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 , спадковим майном та визнати за ОСОБА_3 ( АДРЕСА_7 . РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 , виданий 13.09. 2006 р.) як спадкоємицею першої черги право на спадкування ѕ квартири АДРЕСА_2 , яка в цілому складається з трьох кімнат, загальна площа - 59.2 кв.м., житлова - 39.4 кв.м.

09 лютого 2021 року ОСОБА_2 до суду подано відзив на позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , 3-ті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійним свідоцтва про право власності, визнання права в порядку спадкування, в якому ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне.

З доводами ОСОБА_3 вона не погоджуюсь і вони не відповідають фактичним обставинам справи і крім того, не погоджується з нормами матеріального права, на які посилається позивачка та просить їх застосувати до даних правовідносин. 23.02.1991 року вона вступила в зареєстрований шлюб з ОСОБА_7 . На той час на вихованні та утриманні чоловіка було двоє малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Спільних дітей у них не було. Своїх дітей у неї також не було і немає. На підставі рішення Московського районного суду м. Києва від 27.02.1992 року мати дітей була позбавлена батьківських прав і діти чоловіка стали для неї рідними дітьми. Вони з чоловіком постійно працювали, планували поліпшити свої житлові умови і заощадили вже чималу суму грошей. Про це знала мати чоловіка - ОСОБА_10 . В 1997 році вона запропонувала ОСОБА_7 купити у спільну власність трикімнатну квартиру, вклавши гроші порівну. Грошей у неї не було, але вона мала намір продати свою двокімнатну квартиру. 28 лютого 1997 року ОСОБА_7 та його матір ОСОБА_10 у рівних частках купили квартиру АДРЕСА_5 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 28.02.1997 р. укладеним та зареєстрованим на Українській біржі «Десятинна». Вказана квартира була придбана в період мого шлюбу з ОСОБА_7 за їх спільні кошти, а також на кошти ОСОБА_10 . Грошові внески в придбання квартири ОСОБА_7 та його матері ОСОБА_10 були рівними, кожен оплатив вартість своєї 1/2 частки квартири. Це насамперед підтверджується п. 1 Договору купівлі-продажу квартири, в якому зазначено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 купили квартиру в рівних долях. Крім того, той факт, що вказана квартира була придбана в рівних долях і що кожен із покупців оплачував вартість своєї частки самостійно не заперечує і сама позивачка. Так, в своїй позовній заяві вона зазначає, що ОСОБА_10 оплатила вартість лише своєї частки, а кошти на сплату Ѕ частини квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_7 отримав від своєї матері - ОСОБА_10 . Однак ніяких доказів тому, що ОСОБА_10 передала грошові кошти своєму синові ОСОБА_7 на придбання частини вказаної квартири, позивачка не надала. Це її голослівна заява. В подальшому, 14.08.2002 року ОСОБА_7 та ОСОБА_10 продали квартиру АДРЕСА_5 та в той же день за отримані від продажу квартири АДРЕСА_8 гроші купили в рівних частках квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується договорами купівлі-продажу квартир від 14.08.2002 року, відповідно за номерами: № 542030 та № 542031. При оформленні цього договору купівлі-продажу факт придбання квартири у спільну власність в рівних частках за кошти кожного із співвласників не потребує додаткових доказів, оскільки квартира придбана була вже за кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_8 . Таким чином придбання квартир АДРЕСА_5 та АДРЕСА_2 у спільну сумісну власність ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в рівних долях мало місце в період її шлюбу з ОСОБА_7 . З урахуванням того, що вказані квартири були придбані до 2004 року (1997р. та 2002р.), до набрання чинності Сімейного кодексу України, то до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення Кодексу про шлюб та сім`ю України. Сам факт продажу ОСОБА_10 належної їй на праві власності квартири за адресою: АДРЕСА_9 не може бути належним та допустимим доказом передачі своєму синові ОСОБА_7 коштів для придбання у його власність Ѕ частини квартири АДРЕСА_5 . Крім того, з договорів купівлі продажу квартир вбачається, що свою квартиру ОСОБА_10 продала 25.02.1997 року. Квартира АДРЕСА_5 у спільну сумісну власність була придбана через три дні - 28.02.1997 року. Якби угоди про продаж квартири АДРЕСА_10 та купівлю квартири АДРЕСА_8 були проведені в один і той же день, то ще можна було б допустити, що всі гроші отримані ОСОБА_10 від продажу належної їй на праві власності квартири, були вкладені у придбання квартири АДРЕСА_8 . Більш того, позивачка в своїй позовній заяві не зазначає в якій саме сумі були передані грошові кошти ОСОБА_7 на придбання частки квартири. Крім того, суми грошових коштів, які були отримані ОСОБА_10 від продажу квартири АДРЕСА_10 було недостатньо для придбання квартири АДРЕСА_8 . Так, згідно п. 3 Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , продаж квартири ОСОБА_10 вчинено за 200 (двісті) гривень, які вона отримала повністю від покупця до підписання договору. Згідно п. 6 Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 по домовленості сторін продана за 7195 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12 лютого 2021 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 754/3019/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про вселення та встановлення порядку користування жилим приміщенням та цивільну справу № 754/13254/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , 3-ті особи - третя особа: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійним свідоцтва про право власності та свідоцтва, визнання права в порядку спадкування. Справі присвоєно № 754/3019/20.

Протягом підготовчого розгляду справи позивач, представник позивача вимоги позову підтримали в повному обсязі, просила його задовольнити, у задоволенні вимог зустрічного позову відмовити.

Відповідач, представник відповідача проти задоволення вимог позову заперечували в повному обсязі та просила задовольнити зустрічний позов.

01 березня 2021 року відповідачем - позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 подано заяву про зміну позовних вимог. Відповідно до проданої заяви позивач за зустрічним позовом просила:

1)Визнати недійсним Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя від 02.08.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л. С. та зареєстрованому в реєстрі за № 2668 та скасувати запис № 32656224 від 02.08.2019 року про проведену державну реєстрацію права власності на ј частки квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, державний реєстратор: Зубченко Лариса Степанівна Двадцять перша київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ.

2)Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.08.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л. С. та зареєстрованому в реєстрі за № 2669 та скасувати запис № 32656275 від 02.08.2019 року про проведену державну реєстрацію права власності на 1/16 частки квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, державний реєстратор: Зубченко Лариса Степанівна, Двадцять перша київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ.

3)Визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/8 частки квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року підготовче провадження в справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

Протягом судового розгляду справи позивач, представник позивача вимоги позову підтримали в повному обсязі, просила його задовольнити, у задоволенні вимог зустрічного позову відмовити.

Відповідач, представник відповідача проти задоволення вимог позову заперечували в повному обсязі та просила задовольнити зустрічний позов.

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 пояснила, що є подругою позивача ОСОБА_2 , та може підтвердити факт того, що відповідачка ОСОБА_3 не пускала в спірну квартиру ОСОБА_2 , двері не відчиняла.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про вселення та встановлення порядку користування жилим приміщенням підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, відповідно до Свідоцтва про спадщину від 02 серпня 2019 року, виданого державним нотаріусом двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. спадкоємцями ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є: ј частка - його дружина ОСОБА_2 , ѕ частки - його донька ОСОБА_3 спадщина складається із ј частки квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 02 серпня 2019 року, виданого державним нотаріусом двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. на підставі ст.. 63 СК України нотаріусом посвідчено, що ОСОБА_2 є пережившою дружиною померлого ОСОБА_7 і їй належить Ѕ частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час шлюбу - Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 .

23 лютого 1991 року укладено шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , шлюб зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис № 378 від 23 лютого 1991 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_2 ».

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Договору купівлі - продажу квартири від 14 серпня 2002 року ОСОБА_7 та ОСОБА_10 придбали в рівних частинах кожний квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до технічного паспорту, квартира АДРЕСА_2 складається з 3 кімнат прощею, 9,9 квадратних метра, 14,9 квадратних метра та 14,6 квадратних метра (житлова площа складає 39,4 квадратних метра).

Суд критично ставиться до пояснень позивача ОСОБА_3 , щодо придбання спірної квартири її батьком за кошти отримані від ОСОБА_10 , оскільки жодними з наданих доказів дані твердження не доведені та суперечать іншим матеріалам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У Рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина та відповідно до частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В свою чергу, відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи час на укладення договору купівлі - продажу, суд вважає за необхідне застосувати норми діючого на час виникнення правовідносин законодавства, саме норми Кодексу про шлюб та сім`ю України.

Відповідно до вимог ст.. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України № N 16 від 12.06.98 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна й робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, вклади до кредитних установ; паєнагромадження в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; страхова сума, страхове відшкодування, сплачені за рахунок спільних коштів подружжя, страхові платежі, які були повернені при достроковому розірванні договору страхування або які міг би одержати один із подружжя в разі дострокового розірвання такого договору на час фактичного припинення шлюбу; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами. Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС). Вартість майна визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У справах про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, суд відповідно до ст. 28 КпШС може в окремих випадках, з наведенням відповідних мотивів, відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або одного з подружжя, що заслуговують на увагу (зокрема, якщо один із подружжя за відсутності поважних причин не мав самостійного заробітку чи інших доходів, ухилявся від участі у придбанні чи утриманні майна, витрачав спільне майно на шкоду інтересам сім`ї) або коли це передбачено шлюбним контрактом. Інтереси неповнолітніх дітей або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від начала рівності часток (ст. 29 КпШС).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

Особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, яка надано позивачем, позивач є власником спірної квартири.

Частина 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз статті 391 ЦК України свідчить, що підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником свого права. Таким чином, право власності має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

За приписами статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Положеннями статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Таким чином, зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про вселення.

Стороною відповідача не заперечується факт перешкод ОСОБА_2 в проживанні в квартирі АДРЕСА_2 , однак вчинення даних перешкод обґрунтовується ОСОБА_3 безпідставністю виділеної частки.

Відповідно до Технічного паспорту спірної квартири, житлова площа якої складає 39,4 квадратних метра, отже зважаючи на частку позивача ОСОБА_2 в спірній квартирі - 5/16 на її долю припадає 12,31 метри житлової площі.

Зважаючи на заявлену позивачем вимогу про виділ в її користування кімнати меншої за її ідеальну частку в житловій площі квартири, суд дійшов висновку про можливість задоволення даної вимоги, оскільки це не порушує прав іншого співвласника та не впливає на розмір часток право власності в квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 209, 212, 214-215, ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 526, 625 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про вселення та встановлення порядку користування жилим приміщенням задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в квартиру АДРЕСА_2 .

Встановити порядок користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 виділивши у користування ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) кімнату площею 9,90 квадратних метра. Підсобні приміщення в квартирі АДРЕСА_2 залишити в спільному користуванні.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , 3-ті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійним свідоцтва про право власності, визнання права в порядку спадкування залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1681 гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 20 серпня 2021 року.

Головуючий: