Дата документу 12.04.2021 Справа № 323/2670/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/2670/20 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1204/21 Смокович М.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого:Бєлки В.Ю.
Суддів:Кухаря С.В.
Полякова О.З.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 29 червня 2011 року.

Відповідач ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли станом на моменті підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті - заяві.

Отже, підсипавши заяву, між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою прироблю є змішаним договором і містить умовити договору банківського рахунку та кредитного договору.

На підставі договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Зазначає, що відповідач порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту та відсотків, у зв`язку з чим, станом на 20 вересня 2020 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 726 грн. 28 коп., яка складається з: 14 167 грн. 67 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 14 167 грн. 67 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 265 грн. 82 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 13 292 грн. 79 коп. - нарахована пеня.

Вказує, що відповідач в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не сплачує.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 29 червня 2011 року у загальному розмірі 32 726 грн. 28 коп. та стягнути судові витрати по справі.

Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 січня 2021 року в задоволені позовної заяви відмовлено.

У апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О.Л.зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не в повній мірі дослідив обставини справи та надані докази. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Не враховано, що виписка по картковому рахунку може бути доказом заборгованості відповідача. Просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 29 червня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір у вигляді підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який 06 липня 2016 року був встановлений в розмірі 2 500 грн., а в подальшому був збільшений до 4 500 грн.

Підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомилася у письмовому вигляді та зобов`язалася регулярно ознайомлюватися із змінами «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті банку www.рrіvаtbаnk.uа, що підтверджується її особистим підписом у анкеті-заяві. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 20 вересня 2020 року становить 32 726 грн. 28 коп., та складається з: 14 167 грн. 67 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 14 167 грн. 67 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 265 грн. 82 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 13 292 грн. 79 коп. - нарахована пеня.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку, суд першої інстанції виходив з того, що вважав недоведеним з боку банку факт укладання договору позики саме на тих умовах, на які посилається позивач, а також, що банком не обґрунтовано та не доведено існування заборгованості відповідача за тілом кредиту.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із матеріалів справи вбачається, що Умови та правила надання банківських послуг, надані позивачем, ОСОБА_1 не підписані, а отже колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що банком не доведено належними доказами з якими саме умовами погоджувалась відповідач.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Умови та правила надання банківських послуг мають мінливий характер, а тому їх редакцію, надану позивачем, не можна вважати частиною спірного кредитного договору.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.

Колегія суддів також вважає законними висновки суду першої інстанції про відмову у стягненні заборгованості за тілом кредиту, оскільки погоджується з тим, що розмір заборгованості за тілом кредиту є необґрунтованим.

З аналізу розрахунку заборгованості (а.с. 4-8) та виписки по рахунку відповідача (а.с. 47-51), наданих банком, вбачається, що банк самостійно збільшував розмір основної заборгованості, списуючи з рахунка відповідачки відсотки за використання кредитного ліміту, комісію за обслуговування (членський внесок), проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, пеню за прострочку за кредитом, пеню за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн.

Отже, списуючи вказані платежі з кредитного ліміту, банк штучно збільшував заборгованість відповідача.

Більш того, відповідно до наданої банком довідки (а.с. 10), протягом строку дії договору кредитний ліміт відповідачки не перевищував 4 500 грн., в той час, коли заборгованість за договором, відповідно до наданих розрахунків, складає 32 726 грн. 28 коп., тобто більше ніж в сім разів перевищує встановлений банком ліміт. У зв`язку з вказаним колегія приходить до висновку, що банком штучно створювались умови для нарощування боргу відповідача.

В апеляційній скарзі банк посилається на те, що судом не було досліджено виписку про рух коштів, чим порушено норми процесуального права.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ґрунтовно дослідив вказану виписку, зі змісту якої дійшов правильного висновку, що відповідачкою в період з 29 червня 2011 року по 20 вересня 2020 року використано кредитних коштів на загальну суму 18 153 грн. 38 коп., а поповнено картку на загальну суму 20 956 грн. 58 коп. А отже висновок суду про відсутність заборгованості за кредитом є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів також вважає законною відмову суду в стягненні з відповідачки суми заборгованості за процентами, передбаченими ст. 625 ЦК України.

Відповідно до частини другої вказаної статті Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, в розрахунку заборгованості зазначено, що процентна ставка за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України складає 84 % та 60%, проте колегія вважає, що банком не доведено погодження між ним та відповідачкою підвищеної процентної ставки, оскільки, як зазначено вище, Умови, в яких міститься положення про таке підвищення, не підписані позичальником і не можуть вважатись частиною кредитного договору.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 січня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справ, зазначений строк обчисляються з дня складання повного тексту постанови.

Повна постанова складена 12 квітня 2021 року.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков