Провадження № 22-ц/801/734/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 рокуСправа № 607/10717/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Берегуляком Володимиром Федоровичем на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Медяної Ю.В., в залі суду,

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріального збитку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 07.08.2017 о 23:00 год. на автодорозі Немирів-Гайсин, неподалік с. Райгород Немирівського району Вінницької області, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Mersedes-Benz моделі Vito із реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку м. Гайсин, не впорався із керуванням вказаного автомобіля, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із вантажним автомобілем марки Iveco моделі Turbo Daily із реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням позивача, внаслідок чого ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження.

Транспортний засіб марки Iveco моделі Turbo Daily належить на праві власності позивачу, який у день скоєння зазначеного вище ДТП перевозив вантаж - персики на суму 73 600 грн, що підтверджується товарно - транспортною накладною.

16.03.2018 постановою Немирівського районного суду від 16.03.2018 відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП України.

Належний позивачу автомобіль отримав ряд механічних ушкоджень, і згідно з висновком експерта №1686/17 від 23.10.2017, матеріальні збитки складають 130 000 грн. МТСБ України відшкодовано частину збитків у розмірі 100 000 грн, проте залишаються не відшкодованими 30 000 грн.

Збитки завдані пошкодженням належного позивачу автомобіля у розмірі 30 000 грн відповідачем не відшкодовано, а також не відшкодовано вартість вантажу - персиків у розмірі 73 600 грн, який внаслідок ДТП був знищений, тому звернувшись в суд з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь вказані збитки та 2 500 грн - вартість проведення автотоварознавчого дослідження, а всього 106 100 грн..

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 січня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріального збитку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток, завданий внаслідок дорожньо - транспортної пригоди у розмірі 30 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 298,44 грн та 723,94 грн витрат пов`язаних із проведенням експертного автотоварознавчого дослідження.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Моторне (транспортне) страхове бюро України, в порядку ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснило часткову виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 100 000 грн, і відповідно позовні вимоги ОСОБА_1 , у частині стягнення 30 000 грн матеріального збитку завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який є доведеним, обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування вартості вантажу (персиків), які перевозились позивачем на час здійснення ДТП, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем окрім матеріалів фотофіксації з місця події, не надано жодного доказу спричиненої шкоди (збитків), а також факту знищення (зіпсування, втрати) товару під час даної дорожньо-транспортної пригоди (акт про проведення огляду (переогляду) товару, акт списання товару), згідно яких за результатами проведеного огляду встановлено, що товар (персики) повністю втрачено (повна втрата вантажу), факт пошкодження товару.

Розподіл судових витрат судом вирішено пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначено про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права та без об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, а тому скаржник просив рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

На думку представника ОСОБА_1 , суд першої інстанції, задовольняючи вимоги про стягнення суми збитків, завданих транспортному засобу марки Iveco моделі Turbo Daily в повному обсязі, не врахував, що вартість експертного товарознавчого дослідження, проведеного для встановлення вартості ремонтних робіт, підлягала стягненню в повному обсязі.

Також у апеляційній скарзі зазначено, що у матеріалах справи наявні достатні докази, які підтверджують перевезення вантажу (персиків) та їх знищення внаслідок ДТП, зокрема, копія накладної, фотофіксація, копія протоколу огляду місця ДТП, а зафіксувати окремим документом чи актом знищення товару юридично неможливо.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем впродовж встановленого апеляційним судом строку не подано.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повному обсязі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 07.08.2017 о 23:00 год. на автодорозі Немирів-Гайсин, неподалік с. Райгород Немирівського району сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки Iveco, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 та транспортного засобу марки Mersedes-Benz моделі Vito, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 (а.с. 8 т. 1).

14.08.2017 позивач ОСОБА_1 повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро про вказане ДТП.

Постановою прокурора Немирівської місцевої прокуратури від 12.01.2018 кримінальне провадження №0000397 від 08.08.2017 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Копію вказаної постанови направлено до Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України. (а.с. 27-28 т.1)

Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 16.03.2018 у справі №140/538/18, визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення в розмірі 340 грн.

Як вбачається із вказаної постанови, ОСОБА_2 07.08.2017 о 23:00 год. на автодорозі М-12 Стрій-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка, поблизу с. Райгород Немирівського району, керуючи автомобілем Мерседес Бенц Віто із д.н.з. НОМЕР_1 , не впорався із керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки Івеко Турбо Делі 49, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , що призвело до ДТП та механічного пошкодження обох транспортних засобів. (а.с. 29 т. 1)

Заочним рішенням Тернопільського районного суду Тернопільської області від 10.04.2019 у справі №607/20536/18 позов ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4 551,09 грн матеріальної шкоди та 4 000 грн моральної шкоди.(а.с. 30-31 т.1)

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №1686/17 від 23.10.2017, ринкова вартість автомобіля «Iveco Turbo Daily», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з урахуванням тривалості його експлуатації, пробігу, комплектації та комплектності, технічного стану на момент ДТП без врахування пошкоджень отриманих у ДТП складає 130 000 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Iveco Turbo Daily», реєстраційний номер НОМЕР_3 , для усунення наявних пошкоджень та відновлення становить 439 943,48 грн. Коефіцієнт фізичного зносу (Ез) автомобіля «Iveco Turbo Daily», реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 0,7. Оскільки вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Iveco Turbo Daily», реєстраційний номер НОМЕР_3 , (ремонт з використанням нових запчастин) значно перевищує його ж ринкову вартість без урахування цих пошкоджень, то відновлювати такий КТЗ економічно недоцільно і матеріальний збиток заподіяний його власнику приймається у розмірі ринкової вартості цього автомобіля без урахування пошкоджень від яких визначається збиток. ( п. 1.5. Методики) Тому, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику досліджуваного автомобіля «Iveco Turbo Daily», реєстраційний номер НОМЕР_3 , визначається у розмірі його ринкової вартості на момент пошкодження, яка складає 130 000 грн. (а.с. 10-21, т.1; а.с. 60-73, т. 2)

Листом від 03.08.2018 №3.1-05/25204 МТСБУ повідомило позивача, що за результатами розгляду справи №44077 щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП від 07.08.2017 за участю транспортного засобу марки «IVECO» з номерним знаком НОМЕР_3 , прийнято рішення про виплату йому відшкодування в розмірі 100 000 грн. (а.с. 22 т.1).

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Для настання цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковими.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За правилами частин першої та другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт перший частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Як зазначено вище, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди та накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

З урахуванням встановлених у справі обставин та наведених норм права, судом першої інстанції зроблено висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 30 000 грн матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, в цій частині рішення суду сторонами не оскаржується, тоді як, згідно статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно в цій частині законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції не є предметом перевірки.

Щодо вимог про відшкодування вартості вантажу (персиків), які перевозились позивачем на час здійснення ДТП, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували спричинення шкоди (збитків), а також факту пошкодження товару, його знищення (зіпсування, втрати) під час даної ДТП.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Позивачем на підтвердження заявленої вимоги надано накладну від 07.08.2017 №16, згідно якої сільськогосподарський виробничий кооператив Удобне продав ОСОБА_1 товар (персик) у кількості 4 600 кг по ціні 16,00 грн за кілограм, на суму 73 600 грн. (а.с. 22 т. 1)

Разом з тим позивач, пред`являючи вимогу до відповідача про відшкодування заподіяних збитків внаслідок знищення товару (персиків), доказів щодо розміру фактичної шкоди у вигляді суми, на яку зменшилася вартість вантажу, не надав і з клопотанням про призначення судової експертизи з метою встановлення розміру таких збитків до суду не звертався.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів спричинених позивачу збитків у зв`язку зі знищенням товару (персиків) в розмірі 73 600 грн.

Відтак, доводи апеляційної скарги про наявність у матеріалах справи достатніх доказів, які підтверджують перевезення вантажу (персиків) та їх знищення внаслідок ДТП, є безпідставними, з огляду на вищенаведене.

Щодо розподілу понесених позивачем судових витрат, пов`язаних із проведенням експертного автотоварознавчого дослідження, то апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про стягнення таких витрат в розмірі 723,94 грн пропорційному частині задоволених позовних вимог, є помилковим.

Так, відповідно до положень статті 133 ЦПК України до судових витрат, зокрема належать витрати, пов`язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно із статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордеру №1686177 від 23.10.2017, вартість проведення експертного дослідження складає 2 500 грн.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що судові витрати, понесені позивачем за автотоварознавчу експертизу, підлягають відшкодуванню в повному обсязі, а не пропорційно задоволених позовних вимог, оскільки така експертиза проводилась виключно для визначення розміру матеріальної шкоди, спричиненої транспортному засобу, вимога про відшкодування якої задоволена повністю, і не має відношення до частини позовних вимог, які позивачем пред`явлено до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної, на його думку, внаслідок пошкодження вантажу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведені обставини, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 січня 2021 року в частині розподілу судових витрат пов`язаних з проведенням автотоварознавчої експертизи зміні із стягненням з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із проведенням експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 2 500 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у справі, що розглядається, апеляційну скаргу задоволено частково, тому в порядку частини першої статті 141, підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог, в сумі 26,58 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Берегуляком Володимиром Федоровичем задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 січня 2021 року в частині розподілу понесених судових витрат по оплаті вартості експертного автотоварознавчого дослідження змінити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті вартості експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 2 500 грн.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 січня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 26,58 грн за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В. В. Оніщук

Судді: Л. О. Голота

С. Г. Копаничук