ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ПАТ СК «ВУСО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 14 132,60 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» і ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3-01 від 28.03.2017, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Jaguar F-Pace, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 18.12.2017 сталася ДТП за участю автомобіля Jaguar F-Pace, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно умов договору страхування, одним із страхових випадків, визнається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю страхувальника. Підставою для виплати страхового відшкодування є рахунок станції технічного обслуговування, рекомендованої страховиком. Відповідно до рахунку № НОМЕР_3 від 12.01.2018, акту виконаних робіт №6293894 від 27.02.2018 вартість відновлювального ремонту становить 75 542,92 грн. Так, згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено виплату страхового відшкодування на загальну суму 75 542,92 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ «СК «ВУСО» у відповідності до статті 25 ЗУ «Про страхування на підставі заяви Страхувальника, що підтверджується страховим актом №00452-02 від 15.01.2018 та платіжним дорученням №1003 від 15.01.2018. В силу ст. 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» після сплати страхового відшкодування за договором майнового страхування, до позивача перейшло право вимоги до особи, що відповідальна за завдану шкоду, тобто до відповідача.

Згідно з постановою Оболонського районного суду м. Києва від 21.02.2018 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільна відповідальність винної особи на момент настання страхової події була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/2368009, відповідно до якої ліміт відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 грн., франшиза - 1 500,00 грн.

ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з заявою на виплату страхового відшкодування (регресною вимогою) за вих. №2395 від 22.03.2018. При здійсненні розрахунку розміру страхового відшкодування за Полісом ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було враховано знос у розмірі 25,40%, а також виключено із рахунку СТО вартість запасних частин і робіт не пов`язаних з подією (передня консоль) на загальну суму 5 045,02 грн., що підтверджується листом ТДВ «СК «Альфа-Гарант» від 31.05.2018.

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність винної особи на момент ДТП була забезпечена, та той факт, що фактично завданий розмір матеріального збитку перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом, то позивач змушений звернутись до суду із позовом про стягнення суми різниці між фактично завданим збитком та лімітом за полісом.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.01.2021 було відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін.

11.03.2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з 01.11.2016 по 28.02.2018 він працював в ТОВ «Ласка Груп», іноді для виконання деяких завдань по роботі він користувався автомобілем Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_2 . 18.12.2017 року сталась ДПТ за участю автомобіля Jaguar F-Pace, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_2 . Власником автомобіля Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_3 , який і має відповідати за завдану шкоду. Крім цього, згідно витягу з ЦБД МТСБУ щодо полісу страхувальником автомобіля Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_2 є ТОВ «Ласка Груп». Тобто із наданих документів не вбачається, що ОСОБА_1 на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє вищевказаний транспортним засобом. На підставі викладеного просив в задоволені позову відмовити.

Ухвалою суду від 11.03.2021 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Твердохліб М.В. про витребування доказів - задоволено. Витребувано зТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» всю наявну документальну інформацію щодо страхової справи за страховим полісом №АМ-002368009 від 16.12.2017 року (поліс, заяви страхувальника, страхові акти, консультативні висновки, платіжні документи, рахунки, акти виконаних робіт тощо) щодо страхувальника ТОВ «Ласка-Груп» та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , автомобіль легковий CITROEN BERLINGO білий, номер шасі, кузова НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

14.07.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якого зазначив, що викладені у відзиві на позовну заяву міркування та твердження відповідача не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки на підтвердження них не подано жодних належних, допустимих та достатніх доказів. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Запитом суду від 28.07.2021 року було запропоновано позивачу ПАТ СК «ВУСО» залучити до участі у справі співвідповідачем власника автомобіля чи заміну неналежного відповідача належним.

11.08.2021 року електронною поштою на адресу суду надійшла заява представника позивача на виконання запиту суду від 28.07.2021 року з якого вбачається, що представник позивача не бачить юридичних підстав в написанні клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачем власника автомобіля чи заміну неналежного відповідача належним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівникам під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідачем не було надано жодних доказів, які підтверджували факт виконання ним робочих обов`язків на момент ДТП 18.12.2017 року. Обов`язок по відшкодуванню в повному обсязі завданої внаслідок ДТП шкоди покладається на винну особу, а саме на відповідача.

В судове засідання представник позивача не з`явився, неодноразово направляв до суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, з тих підстав, що відповідач ОСОБА_1 не є належним відповідачем, а позивач не виконав процесуальну дію по залученню належних осіб, тому просила в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» і ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3-01 від 28.03.2017, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Jaguar F-Pace, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

18.12.2017 сталася ДТП за участю автомобіля Jaguar F-Pace, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва, яка набрала законної сили, встановлено, що 18.12.2017 о 13-50 год. по пр. Мінському, 4 у м. Києві, гр.. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом автомобіля Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_2 , не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем Jaguar F-Pace, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні ушкодження, чим порушив п. 13.1 ПДР України.

ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Статтею 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вищевказану дорожньо-транспортну пригоду було визнано страховим випадком на підставі Довідки №167796 про ДТП, страхового акту №06052-02 по Договору страхування наземного транспорту №6-01 від 25.02.2019 року.

Судом також встановлено, що 19.12.2017 ОСОБА_2 звернулась до ПрАТ «СК «ВУСО» заявою на виплату страхового відшкодування.

Відповідно до рахунку № НОМЕР_3 виданого ТОВ «Віннер Автомотів» 12.01.2018, акту виконаних робіт №6293894 від 27.02.2018 вартість відновлювального ремонту становить 75 542,92 грн.

Так, згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено виплату страхового відшкодування на загальну суму 75 542,92 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ «СК «ВУСО» у відповідності до статті 25 ЗУ «Про страхування на підставі заяви Страхувальника, що підтверджується страховим актом №00452-02 від 15.01.2018 та платіжним дорученням №1003 від 15.01.2018.

Цивільна відповідальність винної особи на момент настання страхової події була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/2368009, відповідно до якого ліміт відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну майї становить 100 000,00 грн., франшиза 1 500,00 грн.

ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з заявою на виплату страхового відшкодування (регресною вимогою) за вих. № 2395 від 22.03.2018 року.

При здійсненні розрахунку розміру страхового відшкодування за Полісом ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було враховано знос у розмірі 25,40%, а також виключено із рахунку СТО вартість запасних частин і робіт і не пов`язаних з подією (передня консоль) на загальну суму 5 045,02 грн., що підтверджується листом ТДВ «СК «Альфа-Гарант» від 3105.2018 року за вих. № 2/1 526.

Таким чином, розмір страхового відшкодування, сплаченого ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за Полісом АМ/2368009, з урахуванням положень Закону №1961-IV, склав 56 365,30 грн., що підтверджується довідкою за вих. № 6187/5 від 19.08.2020.

Відповідачем було відшкодовано франшизу у розмірі 1 500,00 гри., що підтверджується довідкою за № 6Т87/3 від 19.08.2020 року.

Таким чином, позивач вважає, що оскільки сума понесених збитків (з урахуванням положень Закону № 1961-ІV) в повному обсязі не відшкодована, то з огляду на приписи ст. 1194 ЦК України різниця між сумою страхового відшкодування за Полісом та фактично завданими збитками, а саме: 75 542,92 грн. - 56 365,30 грн. - 5 045,02 грн. - 1 500,00 грн. = 14 132,60 грн., підлягає стягненню з винної особи, тобто з відповідача ОСОБА_1 .

Однак, судом встановлено, що власником транспортного засобу марки Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_2 є саме ОСОБА_3 .

За змістом ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналізуючи викладене слід дійти висновку, що позов ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» пред`явлено до не належного відповідача, оскільки власником транспортного засобу марки Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_3 .

На виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, сприяючи учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, роз`яснив позивачу, шляхом направлення рекомендаційного листа (а.с.171) право заяви клопотання в порядку ст. 51 ЦПК України.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, представник ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» позов до власника транспортного засобу ОСОБА_3 не подавав, клопотання про залучення його до участі у розгляді справи у якості співвідповідача чи замінити неналежного відповідача належним не заявляв.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте положеннями пунктів 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій та сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 не є власником автомобіля та особою, яка на відповідній правовій підставі володіла джерелом підвищеної небезпеки, то останній є неналежним відповідачем в даній справ, а тому суд, за результатами розгляду даної справи відмовляє в позові до неналежного відповідача, з огляду на п.40 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61 цс18).

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що він не був позбавлений права залучити до участі у справу співвідповіда чи замінити неналежного відповідача належним тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не порушене.

Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, згідно яких у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1166, 1172, 1187 ЦК України, ст. ст. 4, 7,10, 12-13, 51, 76, 81-82, 133, 141, 244-245, 259, 263-265, 268 ЦПК України, Постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61 цс18), суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ПАТ СК «ВУСО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 20.08.2021.

Суддя Л.М. Ковалевська