Номер провадження: 22-ц/813/1557/21
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сіваченко Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що ОСОБА_1 протягом багатьох років проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

Вказана квартира є неприватизованою, її отримав їх батько ОСОБА_5 на підставі ордеру, виданого рішенням виконавчого комітету Приморського району №300 від 12.04.1991р. із наступним складом сім`ї - батько ОСОБА_5 , дружина (мати) ОСОБА_6 , діти- ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . Вся сім`я була зареєстрована за вказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла і мати ОСОБА_6 . Вона постійно проживала разом з батьками, доглядала і хоронила свою матір, з нею також проживає її син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно довідки Форма № 1- № 136 від 09.07.2019, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ..

Сестра позивачки ОСОБА_3 на протязі декількох років не проживає постійно в квартирі батьків, оскільки працює і живе на даний час в Російській Федерації, однак вона ніколи не втрачала родинних стосунків, періодично через знайомих передає позивачу гроші на оплату комунальних послуг, допомагала в оплаті лікування і похорону матері, її речі до сих пір знаходяться в цій квартирі.

Позивачка стверджує, що її брат ОСОБА_2 , який є відповідачем по справі, (відповідач) вже понад 7 років не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , лише в ній зареєстрований, не тримає там своїх речей, проживає зі своєю сім`єю в окремій квартирі. Жодним чином не допомагає ані в утриманні квартири, ані в оплаті комунальних послуг, не доглядав батьків і не допомагав у похованні.

Даний факт підтверджується актом про від 12.07.2019 та підписами сусідів- ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ..

Відповідач лише декілька разів сплачував частину плати за комунальні послуги.

На даний час позивачка з відповідачем не спілкується, ніяких родинних стосунків не підтримує, жодної допомоги від нього не отримує.

Позивачка стверджує, що у відповідача є власне житло, в якому він проживає разом з дружиною і дітьми, а у позивача іншого житла не має, вона проживає в квартирі разом із своїм неповнолітнім сином, якого виховує сама.

На підставі викладеного, позивачка просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням- квартирою АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення у повному обсязі.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та не взято до уваги всі докази.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована та перебуває у комунальної власності.

У вищевказаній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 , її син ОСОБА_4 , сестра позивача ОСОБА_3 , а також відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою № 1- № 136 від 09.07.2019р.. (а.с. 6)

Судом також правильно встановлено, що основним квартиронаймачем квартири була ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте після її смерті особистий рахунок на квартиру не переоформлений. (а.с. 6,11)

Судом першої інстанції також встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 , її сестрою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 виник конфлікт щодо порядку користування квартирою та переоформлення лицевого рахунку.

Так в провадженні суду перебуває цивільна справа №523/4272/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання останньої такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

З пояснень представника відповідача вбачається, що позивач вважає необхідним визначити порядок користування квартирою з подальшою приватизацією, однак відповідачка із свою сестрою не бажають цього робити.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працює моряком на судах іноземних судновласників у зв`язку з чим, постійно перебуває у службових відрядженнях, що підтверджується копією паспорту моряка (а.с.49-51).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_2 фактично в квартирі АДРЕСА_1 не проживає.

В судовому свідок ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_2 в квартирі не проживає, оскільки проживає спільно із дружиною за іншою адресою. В кімнаті, в якій він проживав, фактично залишився склад його речей, які він зберігає проте не користується, оскільки відвідує квартиру дуже рідко.

Правові підстави ухваленого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 працював за кордоном за контрактом в період з 28.01.2016р. по 26.02.2017р., 01.01.2017р. по 10.09.2017р., 26.08.2017р. по 30.10.2018р., що підтверджується копією паспорту моряка. (а.с. 49-52) Отже, специфіка його трудової діяльності, пов`язана з постійними відрядженнями.

На підставі викладеного, суд першої інстанції вірно вважав, що згідно п. 2 ч. 3 ст. 71 ЖК України за відповідачем зберігається право користування жилим приміщенням.

Окрім того, судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 сплачував за комунальні послуги в квартирі, а також в квартирі зберігаються його особисті речі.

На підставі викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 квітня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк