Снігурівський районний суд Миколаївської області
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

18 серпня 2021 року м.Снігурівка

справа №485/1054/21

провадження № 2-з/485/15/21

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Бодрової О.П.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Снігурівка заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

11 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Снігурівського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просить визнати будівлю з прилеглими до неї господарськими та побутовими будівлями та спорудами із земельною ділянкою для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0066 га, за кадастровим номером :37:034:0034, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю, визначивши за ним та відповідачкою право власності по Ѕ частки будівлі з прилеглими до неї господарськими та побутовими будівлями та спорудами із земельною ділянкою для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0066 га, за кадастровим номером :37:034:0034, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на 18 серпня 2021 року провадження у справі не відкрито.

17 серпня 2021 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд забезпечити позов шляхом зобов`язання АТ «Миколаївобленерго» не відключати електропостачання на нежитловий об`єкт 122-А по АДРЕСА_1 до вирішення справи.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за його позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. 17 серпня 2021 року він отримав повідомлення від ОСОБА_2 про намір звернутися до АТ «Миколаївобленерго» з заявою про відключення електропостачання. З березня 2021 року позивач зареєстрований як ФОП. Займається підприємницькою діяльністю на спірному об`єкті. Відключення електроенергії унеможливить здійснення господарської діяльністі. На його думку невжиття такого заходу може істотно ускладнити чи унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист.

18 серпня 2021 року до суду від адвоката Тихоші Д.С., який діє від імені ОСОБА_3 надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову.

Так, представник вказує на те, що такий спосіб забезпечення позову призведе до необґрунтованого порушення прав і свобод відповідача та третіх осіб, зокрема АТ «Миколаївобленерго». Позивачем не наведено жодної обставини, яка може вказувати на неможливість виконання рішення суду про визнання права власності внаслідок відключення такого об`єкту нерухомості від електропостачання. Зазначає, що договір постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 укладений між відповідачем (яка є споживачем) та АТ «Миколаївобленерго». Таке забезпечення на його думку призведе до примусового виконання умов договору та примусить відповідача здійснювати оплату за таким договором. Вказує на те, що заява ОСОБА_1 не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд вважає за необхідне відповідно до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали заяви, цивільної справи дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 cтатті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до вимог статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу нерухомого майна, тобто виник спір майнового характеру.

У заяві про забезпечення позову позивач просить суд забезпечити позов шляхом зобов`язання АТ «Миколаївобленерго» не відключати електропостачання на нежитловий об`єкт 122-А по АДРЕСА_1 до вирішення справи.

Отже, забезпечення даного позову шляхом зобов`язання АТ «Миколаївобленерго» не вчиняти дії, направлені на відключення електропостачання, фактично порушує їх права як оператора надання послуг, оскільки вони не можуть належним чином виконувати свої функції.

Надання послуг АТ «Миколаївобленерго» ніяким чином не пов`язані з предметом спору, який перебуває на розгляді в суді.

Судом не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про те, що АТ «Миколаївобленерго» вчиняє якісь реальні дії, спрямовані на відключення від систем електропостачання та припинення надання цих послуг.

Саме лише посилання ОСОБА_1 в заяві на потенційну можливість вчинення таких дій з боку відповідача, з посиланням на отримання від відповідача смс - повідомлень не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Аналізуючи зазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що незастосування вказаного в заяві ОСОБА_1 заходу забезпечення позову, а саме зобов`язання АТ «Миколаївобленерго» не відключати електропостачання на нежитловий об`єкт 122-А по АДРЕСА_1 , може утруднити або взагалі унеможливити виконання можливого рішення суду у даній справі.

Позивачем не доведено належними доказами вчинення вказаних дій, направлених на припинення електропостачання до спірного майна безпосередньо АТ «Миколаївобленерго».

Отже, аналізуючи зазначені правові норми, та враховуючи, що заявником не надано належних та допустимих доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, доказів того, що відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення суду, доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 260 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд Миколаївської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повна ухвала складена 18 серпня 2021 року.

Суддя: О.П.Бодрова