Справа № 682/2046/20
Провадження № 2/682/98/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Маршал І.М.,

секретаря Захарчук С.П.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Грезіна А.С.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Славута цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позиву вказував, що 21.05.2020 року позивач у присутності свідків дав в борг відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 91201 грн., які відповідач зобов`язувався повернути у строк до 22 липня 2020 року. На підтвердження виникнення у відповідача вказаного зобов`язання по договору позики останнім була надана позивачу нотаріально посвідчена заява, на якій справжність підпису відповідача 21.05.2020 року була нотаріально засвідчена приватним нотаріусом. Позивач додав, що додатково для підтвердження факту отримання у позивача відповідачем в борг грошових коштів в сумі 91210 грн. відповідачем у присутності свідків була складена власноруч розписка, яку засвідчили свідки. Позивач додав, що на звернення з проханням повернути гроші, відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору у позасудовому порядку, про що свідчить направлена вимога про повернення боргу відповідачеві, на яку жодним чином відповідач не відреагував. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь несплачену суму основного боргу та суму прострочення виконання зобов`язання.

Сторона позивача в судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Суду позивач показав, що 21.05.2020 року в м. Дніпрі за проханням контрагента свого партнера у бізнесі він надав у позику ОСОБА_2 91 210 грн., які той зобовязався повернути у строк до 22.07.2020 року, однак не повернув і припинив відповідача на телефонні дзвінки і повідомлення.

Відповідач в судовому засіданні щодо позову заперечив. Стврджує, що грошових коштів від ОСОБА_1 не отримував, і це зобовязання із позикою є надуманим, оскільки фактично мала місце бізнесова угода, за умовами якої він поручився за свого контрагента.

Свідок ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_4 допитані судом в режимі відеоконференції суду показали, кожен зокрема, що вони були свідками того, як у травні 2020 року у м. Дніпрі ОСОБА_1 передав у позику для ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 91 210 грн. в салоні автомобіля поблизу нотаріальної контори, де така угода була посвідчена нотаріусом.

заслухавши учасників судоовго розгляду, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи.

Так, згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Зобов`язання припиняється з підстав передбачених ст.ст. 599, 600, 604-609 ЦК України.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками (ст. 1048 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною третьою статті 692 ЦК України фактично конкретизовано передбачений статтею 536 цього Кодексу обов`язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене статтею 625 ЦК України право кредитора вимагати від боржника сплати 3% річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом об`єктивно встановлено, що 21.05.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, який підтверджено заявою від 21.05.2020 року, яка засвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Царейкіним М.С., розпискою відповідно до якої відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 91210 грн., які зобов`язувався повернути до 22.07.2020 року. Однак, в обумовлений сторонами термін відповідач не виконав своє грошове зобов`язання та не повернув позивачу борг згідно розписки в сумі 91210 грн.

Отже, відсутність реального виконання боржником свого зобов`язання свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин, які не позбавляють кредитора права на отримання від боржника процентів відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими коштами, 3% річних та інфляційних втрат за час невиконання грошового зобов`язання, а тому при вирішенні даного спору є підстави для застосування до відповідача положень ст. 536 та ч. 2 статті 625 ЦК України.

В розумінні правових норм чинного цивільного законодавства, а зокрема ст.ст. 536, 625 ЦК України, проценти за користування чужими коштами та інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому вони повинні нараховуватися на суму основного боргу.

Детальні роз`яснення для розрахунку інфляційних викладені у Листі Верховного суду України № 62-97р від 03.04.1997 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ».

З підстав викладеного обґрунтованими будуть наступні розрахунки.

Розрахунок індексу інфляції на суму боргу за серпень 2020 року:

(((91210 грн. (сума боргу за позикою) х 99,8% (відсоток інфляції за серпень 2020 року))/100%/366 днів)*70 прострочених днів =17409,65 грн.;

Зважаючи на те, що відповідно до вказаного розрахунку сума інфляційних втрат за відповідний період є такою ж, яку позивач просить стягнути з відповідача за змістом позовних вимог заяви, суд дійшов висновку про задоволення цієї вимоги в повному обсязі.

Розрахунок 3% річних:

(((91210 грн. х 3% річних)/100%)/366 днів)*70 = 523,34 грн.

Зважаючи на те, що відповідно до вказаного розрахунку сума 3% річних за відповідний період є такою ж, яку позивач просить стягнути з відповідача за змістом позовних вимог заяви, суд дійшов висновку про задоволення цієї вимоги в повному обсязі.

Загальна сума заборгованості: 17409,65 грн. + 523,34 грн.=17932, 99 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в розмірі 109 142,99 грн.

В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1091,43 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81,141, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, ст.ст. 22, 524, 526, 527, 533, 536 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 109 142,99 гривень та 1 091,43 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції.

Суддя Маршал І. М.