Номер провадження: 22-ц/813/1593/21
Номер справи місцевого суду: 947/2702/20
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сіваченко Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів шляхом повернення безпідставно отриманих грошових коштів, стягнення пені за прострочення виконання робіт, відшкодування моральної шкоди та упущеної вигоди,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

10 лютого 2020 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів шляхом повернення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 3240,00 грн., стягнення пені за прострочення виконання робіт у розмірі 851472,00 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 100000,00 грн., та упущеної вигоди в сумі 6081,00 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 08 лютого 2019 року він залишав свою машину на СТО «Маршал» (65000, м. Одеса, вул. Ак. Глушко, 31-А) для ремонту, при цьому, вартість ремонту до початку ремонту складала близько 5000 гривень.

Як стверджує позивач, під час ремонту йому зателефонували і сказали, що виникли додаткові роботи, які необхідно робити, на що він погодився в силу того, що не є фахівцем - автослюсарем.

Однак, отримавши рахунок, на загальну суму 7458,75 грн., як стверджує позивач, він дуже здивувався кількості нормо-годин - 16 годин, при тому, що він залишав автомобіль лише на 6 годин - з дев`ятої години ранку до 15 години 19 хвилин - час закриття наряду згідно рахунку до оплати. Акт виконаних робіт №КА-00000478 від 08.02.2019 року, який в свою чергу було надано від імені ФОП « ОСОБА_2 » він не підписав, роботи не прийняв.

Як зазначає позивач, йому було донараховано лишніх 10 годин роботи або 3600 гривень, однак, враховуючи надану знижку у 10%, безпідставно нараховані та включені до оплати кошти у розмірі 3240 гривень.

Оскільки на СТО позивачеві не віддавали транспортний засіб без сплати коштів за актом, як посилається позивач, він був змушений сплатити грошові кошти у розмірі 3240 гривень, які були включені до акту безпідставно.

У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 3240 гривень 00 копійок.

Одночасно позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за користування безпідставно отриманими коштами за період з 09.02.2019 року по 09.02.2020 року у розмірі 851472 гривні 00 копійок у відповідності до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, позивач стверджує, що він зазнав значної моральної шкоди, яку він оцінює в 100000 гривень, що полягає в душевних хвилюваннях, погіршенні стосунків з оточуючими і як наслідок мало місце погіршення морального стану. Одночасно позивач зазначив, він не заперечує проти визначення судом іншої суми відшкодування моральної шкоди.

Крім того, позивач є адвокатом і година його роботи коштує 1013,50 гривень, у зв`язку з чим враховуючи витрачений час на вирішення питання, яке виникло з незаконних дій відповідача, позивач стверджує, що його упущена вигода складає у розмірі 6081 гривня 00 копійок.

Короткий зміст відзиву на позовну заяву.

08 лютого 2020 року з метою проведення ремонту автомобіля марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 до відповідача звернувся ОСОБА_1 , що підтверджується заявкою №КА-00000478.

Відповідно до попереднього замовлення-наряду №КА-00000478 від 08.02.2020 року, позивачем було узгоджено перелік робіт, які треба виконати, а також перелік матеріалів потрібних для виконання цих робіт, з якими позивач був згодний.

Як стверджує представник відповідача, в графі «Кількість нормо-годин» були зазначені кількість нормо-годин, та при оформленні заявки, позивач був згоден з цим. Таким чином, як стверджує представник відповідача, позивач був проінформований про зміст та обсяг робіт, які надаються йому та не заперечував щодо їх розміру.

Надалі, у зв`язку з виниклою необхідністю, позивачу за телефоном було повідомлено про збільшення обсягу робіт у зв`язку з діагностикою його транспортного засобу та проінформовано про збільшення вартості робіт. Як стверджує представник відповідача, позивач не заперечував про те цього та підтвердив можливість проведення додаткових робіт і можливість сплатити додаткові кошти.

Проте, після того, як відповідач ознайомився зі змістом акту виконаних робіт №КА-00000478 від 08.02.2020 року, останній не погодився з обчисленням нормо-годин за виконання робіт, при тому, що при підписанні попереднього замовлення-наряду він був згоден з розрахунком нормо-годин за роботи, які були там зазначені.

У зв`язку з чим, представник відповідача вважає, що незгода позивача з наданими йому послугами є безпідставною та необґрунтованою, з урахуванням того, що позивачем не підтверджено жодним належним доказом факту надання неякісності та не повноти виконаних відповідачем робіт, про що взагалі не заявлено у позові.

Одночасно у відзиві на позовну заяву, представник відповідача вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з цим позовом, яка є спеціальною та визначена законом в один рік, у зв`язку з чим просить суд застосувати наслідки пропущення такого строку.

З цих підстав представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнено з ОСОБА_1 у відшкодування витрат понесених на професійну правничу допомогу 5000 гривень 00 копійок.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не повністю досліджено матеріали справи.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність у сфері технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до договору суборенди №02/07-18 від 02.07.2018 року ТОВ «Тюнінг-Сервіс Клуб Маршал» передав, а відповідач прийняв, як суборендар, в строкове платне користування частину нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , для здійснення діяльності з продажу, зберігання, та експозиціювання запасних частин та обладнання технічного обслуговування та ремонту автомобілів.

Відповідно до акту прийому-передачі до договору суборенди від 02.07.2018 року, ТОВ«Тюнінг-Сервіс Клуб Маршал» передав, а ФОП « ОСОБА_2 » прийняла в користування частину нежитлового приміщення, площею 200 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобільний майданчик у комплектації.

08 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Сервісного центру «Маршал», в якому на підставі вказаних документів здійснює підприємницьку діяльність у сфері технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів ФОП « ОСОБА_2 », з метою здійснення ремонту транспортного засобу автомобіля марки «Тойота Корола», кузов № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується підписаною обома сторонами заявкою №КА-00000478 на надання послуг з технічного обслуговування дорожньо-транспортного засобу.

З вказаної заявки вбачається, що вона подана 08 лютого 2020 року о 00:00:00.

Відповідно до попереднього замовлення-наряду №КА-00000478 від 08.02.2019 року, сторонами було узгоджено перелік ремонтних робіт (заміна сайлентблоків передніх важелів; заміна кульової опори (лівої); заміна кульової опори (правої); заміна втулок попереднього стабілізатора; регулювання кутів установки коліс), узгоджено перелік купівлі запчастин (матеріалів), які планується для використання (втулка стабілізатора попереднього ліва; втулка стабілізатора попереднього права; кульова опора; сайлентблок важеля попереднього передній; сайлентблок важеля попереднього задній; засіб для очистки та знежирення авто деталей), узгоджено кількість нормо-годин, що в цілому складало 8,3; а також їх вартість в сумі 4963 гривні 95 копійок, з урахуванням наданої знижки у розмірі 10%.

У попередньому замовленні зазначено, що дата і час відкриття замовлення: 08.02.2019 року о 00:00:00:, попередня дата і час видачі автомобіля: 08.02.2020 року о 08:18:00.

Зазначене попереднє замовлення-наряд підписано обома сторонами, у тому числі ОСОБА_1 .

Як стверджували сторони по справі під час розгляду справи та зазначено у позові і відзиві на позовну заяву, під час проведення ремонтних робіт виникла необхідність у проведенні додаткових робіт і вартості їх проведення стосовно автомобіля марки «Тойота Корола», кузов № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з чим, ОСОБА_1 в телефоном режимі було повідомлено з боку відповідача про це, за наслідком чого ОСОБА_1 надав згоду на їх проведення.

Зазначені посилання та обставини особисто визнані позивачем у позові, у зв`язку з чим судом першої інстанції вірно прийнято зазначені обставини, як такі, що мали місце та не підлягають додатковому доказуванню, у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, якою встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

08 лютого 2019 року Сервісним центром «Маршал» було видано акт виконаних робіт №КА-00000478, стосовно вказаного транспортного засобу, з якого вбачається, що відповідачем додатково, крім визначених послуг у попередньому замовленні-наряду №КА-00000478 від 08.02.2019 року, були додатково проведені роботи (з/в передньої балки; слюсарні роботи; з/в піввісі передньої правої; з/в поворотного кулака; слюсарні роботи), додатково витрачено нормо-години, що склали в цілому 16 годин, збільшено вартість суми проведених робіт у розмірі 7458 гривень 75 копійок, з урахуванням наданої знижки у розмірі 10%.

Як вбачається у акті виконаних робіт, дата і час закриття акту: 08.02.2019 року о 15:19:55.

Зазначений акт виконаних-робіт ОСОБА_1 не підписав.

Однак, як вбачається, ОСОБА_1 08 лютого 2019 року було здійснено сплату грошових коштів у розмірі 7458 гривень 75 копійок, на підставі вказаного акту, що підтверджується квитанцією, чек №000561 (а.с.6).

11 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою претензією на адресу СТО «Маршал», ФОП ОСОБА_2 , в якій позивач просив повернути йому надлишково сплачені грошові кошти в сумі 3240 гривень, оскільки розрахунок проведених робіт було вираховано з кількості нормо-годин, витрачених на ремонт автомобіля у кількості 16 годин, однак фактично витрачено лише 6.

ФОП ОСОБА_2 22 лютого 2019 року було надано відповідь на адресу ОСОБА_1 в якій було роз`яснено, що кількість нормо-годин на виконання тієї чи іншої операції з ремонту транспортного засобу, не пов`язана з фактичною кількістю часу витраченого на ремонт чи заміну запчастин і може відрізняться від фактично витраченого часу. Також було повідомлено, що нормо-година розраховується з кількості залученого одного працівника, а під час ремонту транспортного засобу позивача було залучено додаткові працівники, з метою скорішого проведення ремонтних робіт, що в свою чергу було враховано в акті виконаних робіт. Крім того, у листі зазначено, що з метою попередження таких спорів, ОСОБА_1 завчасно було попереджено про необхідність і вартість проведення додаткових робіт, на які останній надав згоду.

Надалі ОСОБА_1 будучи незгодним з визначеною ФОП ОСОБА_2 вартістю проведених робіт, звернувся 19 березня 2019 року до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області за №2008/05/18, на який вказаною установою 19.04.2019 року було надано відповідь за вих. №2999/05/18.

У зазначений відповіді ОСОБА_1 повідомлено, що виникли правовідносини між ним та ФОП ОСОБА_2 врегульовані Правилами надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 року за №615. Роз`яснено, що у разі незгоди з діями ФОП ОСОБА_2 щодо визначення вартості наданих послуг з ремонту КТЗ, відповідно до статей 15, 16 ЦК України, ОСОБА_1 має право на звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, позивач, будучи незгодним з визначеною відповідачем ціною вартості проведених ремонтних робіт з розрахунку витраченого часу, вважаючи, що відповідач безпідставно отримав з нього грошові кошти в сумі 3240 гривень, виходячи з безпідставно нарахованих 10 нормо-годин, звернувся до суду з позовом про повернення безпідставно отриманих грошових коштів.

Інші докази матеріали справи не містять, сторонами будь-які клопотання щодо витребування доказів під час розгляд справи не заявлялись.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами 1-3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, з урахуванням звернення позивача до відповідача для отримання відповідних послуг та визнаних фактів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів» та спеціальними підзаконними нормативними актами, які регламентують діяльність у сфері надання послуг з технічного обслуговування та ремонту колісних транспортних засобів, зокрема, Правилами надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених Наказом Міністерством інфраструктури України від 28 листопада 2014 року № 615, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2014 року за № 1609/26386.

Таким чином, враховуючи правовідносини сторін та положення діючого законодавства, то фактично між сторонами був укладений договір на технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу, який за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 і ч. 3 ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (п.4 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

На підставі п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач ОСОБА_1 за правовідносин, що склалися між сторонами, є споживачем виконаних відповідачем ремонтних робіт автомобіля.

Відповідно до ч. 7 статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» про відступи від умов договору та інші недоліки в роботі (послузі), що не могли бути виявлені при звичайному способі її прийняття, споживач зобов`язаний повідомити виконавцеві не пізніше трьох діб після їх виявлення.

Положення статті 853 ЦК України зобов`язують замовника прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її, і в разі виявлених допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків, негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника.

Взаємовідносини між замовником і виконавцем послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, їх складових частин (систем) врегульовані Правилами надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затвердженими Наказом Міністерством інфраструктури України від 28 листопада 2014 року №615, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2014 року за № 1609/26386 (далі- Правила).

Відповідно до п.1 Розділу III Правил, надання послуг здійснюється за зверненням замовника чи за його попередньою заявкою, яка реєструється в журналі реєстрації.

За заявкою виконавець визначає дату, час подання КТЗ, складових частин (систем) та їх експлуатаційної, ремонтної, технологічної документації для надання послуг.

Послуги з технічного обслуговування і ремонту КТЗ чи його складових частин (систем) надаються замовникові на підставі договору про технічне обслуговування і ремонт КТЗ, що укладається відповідно до вимог цивільного законодавства між замовником і виконавцем (договір, наряд-замовлення, накладна, квитанція тощо). (п.3, розділу ІІІ).

Якщо для надання послуг відсутня потреба залишати КТЗ, його складові частини (системи) на відповідальне зберігання у виконавця, надання послуг оформлюється рахунком-фактурою, накладною, квитанцією тощо, а також нарядом-замовленням на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісного транспортного засобу (додаток 1), у яких обов`язково робиться запис про гарантійні зобов`язання (у випадках, передбачених цими Правилами), який засвідчується підписом контролера якості та скріплюється печаткою виконавця (за наявності).

Вартість послуг, матеріалів та складових частин (систем) замовник оплачує за цінами, що діяли на день оформлення замовлення, якщо інше не передбачено умовами договору.

У разі відсутності матеріалів, запасних частин або неможливості під час оформлення наряду-замовлення визначити їх кількість, необхідну для надання послуги, обсяги використання матеріалів і складових частин (систем) погоджуються із замовником попередньо, а їх вартість оплачується ним після виконання послуги за цінами, які діяли на день їх надходження, якщо інше не передбачене договором. (п.6).

У разі виникнення необхідності виконання додаткових робіт, не передбачених договором (нарядом-замовленням), виконавець у телефонному режимі повідомляє про це замовника. За наявності згоди замовника укладається відповідний додатковий договір згідно з вимогами пунктів 3, 4 цього розділу.

На підставі вищевикладеного судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем було дотримано вищевказаний порядок, а саме прийняте замовлення від позивача, узгоджено та повідомлено про вартість, об`єм та витрачений час на проведення попередніх робіт, та у зв`язку з виниклою необхідністю виконання додаткових робіт, ОСОБА_1 було попередньо повідомлено про такі роботи, про що останній надав згоду, що особисто визнав у позові.

Як вбачається, з попереднього замовлення наряду, відповідачем було визначено необхідні нормо-години у кількості 8,3, з розрахунку 360 грн. за 1 нормо-годину, на що погодився позивач, підписавши зазначений акт та передавши транспортний засіб.

З акту виконаних-робіт вбачається, що у зв`язку з проведенням додаткових робіт загальна кількість нормо-годин склала 16, тобто була збільшена на 7,7, з розрахунку на тих самих умовах, що були визначені сторонами у попередньому замовленні, а саме 360 грн. за 1 нормо-годину.

Одночасно відповідачем було повідомлено, що зазначені нормо-години також були розраховані з кількості залучених працівників, з урахуванням визначення норма-години на одного працівника, а до проведених ремонтних робіт з транспортного засобу позивача було залучено декілька працівників.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем жодними доказами не підтверджено, що останньому були надані послуги в неналежній якості, не належному обсязі, зі зміною вартості від попередніх умов на які він погодився, та безпідставно розраховано час, який був не витрачений під час надання відповідних послуг, з урахуванням того, що такий час збігається з фактичним перебуванням транспортного засобу зазначеним у акті виконаних робіт в графі час прийняття автомобілю та закриття.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що надані позивачем до суду докази відповідають вимогам Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України 28.11.2014 № 615, якими регулюється діяльність станцій технічного обслуговування дорожніх транспортних засобів. Одночасно, судом першої інстанції вірно враховано, що представником позивача в судовому засіданні 02 червня 2020 року було підтверджено, що позивачем не оспорюється якість наданих йому послуг.

Щодо стягнення безпідставно отриманих коштів, суд першої інстанції додатково вірно зазначив.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у спорі про стягнення безпідставно набутих коштів ( справа 6-122 цс14 ) зазначається, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер стосунків між сторонами виключає можливість застосування судом до них положень частини першої ст. 1212 ЦК України, у тому числі щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Як вбачається з вищевикладеного, між позивачем та відповідачем був присутній договірний характер стосунків, позивачем було добровільно сплаченого грошові кошти в сумі 7458,75 грн. на виконання акту виконаних робіт №КА-00000478 від 08.02.2019 року за надані роботи, що виключає можливість застосування судом до даних правовідносин положення частини першої ст.1212 ЦК України.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд першої інстанції правильно вважав, що вимоги позивача про стягнення безпідставно набутих грошових коштів за фактично ненадані послуги є недоведеними, у в зв`язку з чим у задоволені позову в цій частині слід відмовити.

З урахуванням того, що вимоги позивача про стягнення пені за час користування безпідставно отриманими грошовими коштами, відшкодування моральної шкоди та стягнення грошових коштів за час упущеної вигоди, є похідними вимогами від доведення факту безпідставності отриманих відповідачем грошових коштів, у задоволенні якої відмовлено, у зв`язку з чим суд першої інстанції вірно вважав, що у задоволенні решти позовних вимог позивача також слід відмовити за безпідставністю.

В ході судового розгляду представник відповідача зробив заяву про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат.

Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст. 141 ЦПК України.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються зокрема у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ст. 139 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З наданих представником відповідача документів вбачається, що ФОП ОСОБА_2 звернулася до адвоката Шаврова Ігоря Ігоровича, з яким було укладено договір №07/04/20 від 07.04.2020 року про надання правової допомоги.

Пунктом 5 цього Договору передбачено, що порядок, строки і розміри оплати послуг адвоката визначаються сторонами в додаткових угодах до цього договору.

14 квітня 2020 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору №07/04/20 від 07.04.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_3 прийняв на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу ФОП ОСОБА_2 з розгляду цивільної справи №947/2702/20. Сторони погодили, що вартість наданих послуг за цією додатковою угодою складає 5000 гривень 00 копійок.

14.04.2020 року сторонами вказаного договору було узгоджено та підписано детальний опис наданих адвокатом робіт на загальну суму 5000 гривень, які складаються з: вивчення та правового аналізу матеріалів справи (500 грн.), складання відзиву на позовну заяву (2000 грн.), підготовки та подання заяв, клопотань, тощо (500 грн.), загальна участь у судових засідань в суді першої інстанції (2000 грн.).

14 квітня 2020 року сторони підписали акт приймання-передачі робіт на виконання умов додаткової угоди від 14.04.2020 року до договору №07/04/20 від 07.04.2020 року, відповідно до якої загальна вартість робіт наданих адвокатом в рамках надання професійної правничої допомоги по справі №947/2702/20 складає в сумі 5000 гривень.

Зазначені грошові кошти були сплачені ФОП ОСОБА_2 на рахунок адвоката, що підтверджується розрахунком №14/04/20 від 14.04.2020 року та довідкою №14/04/20 від 14.04.2020 року.

Дослідивши надані до суду документи, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що вказаний розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із: складністю справи та виконаними адвокатом роботами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони.

Позивачем не доведено неспівмірність понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в рамках цієї справи.

У зв`язку з викладеним, відмовою у задоволенні позову позивача, стягненню з останнього на користь відповідача підлягають у відшкодування судових витрат понесених на професійну правничу допомогу, грошові кошти у розмірі 5000 гривень 00 копійок.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 квітня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк