ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/7109/20 Головуючий в І інстанції Кузьміна О.І.
Номер провадження: №22-ц/819/1571/21 Доповідач Кутурланова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Кузнєцової О.А.,

Майданіка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Кузьміної О.І. від 14 червня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі за текстом АТ

«А-Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 12.03.2018 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг та свідчить про укладення між сторонами кредитного договору, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,9% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 08.04.2020 року у неї наявна заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 45334,91грн., з яких:

- 29181,31грн. заборгованість за кредитом;

- 16153,60 грн. заборгованість за відсотками.

Посилаючись на те, що у добровільному порядку відповідачка не погашає виниклу заборгованість, позивач просив суд стягнути з неї заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 45334,91грн., а також судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 червня 2021 року у задоволенні позову АТ «А-Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «А-Банк», посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Аналізуючи наведені норми цивільного процесуального права, враховуючи зміст та характер спірних правовідносин, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відкриття карткового рахунку на ім`я ОСОБА_1 та надання їй кредитних коштів.

Крім того, суд посилався на те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими позивачем до позовної заяви Умовами та Правилами надання банківських послуг була ознайомлена відповідачка та погодилася з ними підписуючи анкету заяву, а в самій анкеті-заяві відсутні домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредиту.

Проте, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти .

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 12.03.2018 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг з метою отримання кредиту, в якій зазначено, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими в рекламному буклеті складають Договір надання банківських послуг.

З матеріалів справи також вбачається, що сторони, крім анкети-заяви 12.03.2018 року підписали паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с.5, 6).

У вказаному паспорті сторони визначили:

тип кредиту поновлювальна кредитна лінія (ліміт) з пільговим періодом використання;

строк кредитування 240 місяців;

процентну ставку 3,9 в місяць (46,8 % річних);

тип процентної ставки фіксована (може бути змінена за згодою кредитодавця та споживача шляхом укладання додаткової угоди до договору про споживчий кредит);

орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача - 110459,96 грн;

реальна річна процентна ставка - 58,23 %;

пеня та штрафи - не застосовуються

та інше.

Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту, відповідачка згідно статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитного договору та взяла на себе відповідні зобов`язання.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 08 квітня 2020 року відповідачка має перед банком заборгованість в сумі 45334,91грн., з яких:

- 29181,31грн. заборгованість за кредитом;

- 16153,60 грн. заборгованість за процентами.

Крім того, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем надано банківську виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 12.03.2018 року по 06.04.2021 рік, з якої вбачається отримання та використання відповідачкою зарахованих на картку кредитних коштів на власні споживчі потреби та періодичне погашення виниклої заборгованості (а.с.87-88).

Статтею 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до положень ч.2 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Згідно п.5.6 р.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 18.06.2003 №254 (далі Положення №254), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Крім того, в узагальнюючій податковій консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженій Наказом ДПСУ від 05.07.2012 року №583 зазначено, що виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати як документ, що підтверджує суму витрат на оплату банківських послуг з розрахунково-касового обслуговування, за умови зазначення в ній інформації про надання банком таких послуг, сум операцій та заповнення обов`язкових реквізитів.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність посилань суду першої інстанції на ненадання позивачем первинних бухгалтерських документів в обґрунтування заявлених позовних вимог, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Отже, за наведених обставин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував погоджену сторонами процентну ставку та порядок нарахування процентів, а з урахуванням повноважень суду не визначив та не стягнув кредитну заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачкою анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Оскільки відповідачка уклала кредитний договір з позивачем та отримала кредитні кошти від банку, вона зобов`язана повернути їх та сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у відповідачки станом на 08 квітня 2020 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 45334,91грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 29181,31грн. та заборгованості за процентами в сумі 16153,60 грн, тому з останньої на користь позивача підлягають стягненню вказані суми.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідає умовам, передбаченим в анкеті-заяві та Паспорті споживчого кредиту, що підписані відповідачкою, а також сумам, отриманим відповідачкою та відображеним в виписці про рух коштів по рахунку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив надані банком докази видачі відповідачці кредиту, користування нею кредитними коштами, що доведено відповідними розрахунками, не врахував, що зазначені докази відповідачкою не спростовано, що є її процесуальним обов`язком, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Крім того, відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені судові витрати у виді сплати судового збору в загальній сумі 5255,00 грн., які складаються з судового збору за подачу позову у сумі 2102 грн. та за подачу апеляційної скарги у сумі 3153 грн.

Оскільки позовні вимоги банку задоволено в повному обсязі, то з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу позову та за подачу апеляційної скарги у повному обсязі у розмірі 5255,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367,374, 376, 381-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 червня 2021 року скасувати та постановити нове.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 45334,91грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» витрати на сплату судового збору в розмірі 5255,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена згідно п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: О.А. Кузнєцова

В.В. Майданік