ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/828/19Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 22-ц/817/843/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №951/828/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Мартищук Людмила Петрівна на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 18 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухваленого суддею Гриновець О.Б., -

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06 березня 2017 року у сумі 68448,92 грн., яка складається з 23458,54 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 18046,64 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання 22908,08 грн., нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.11.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. штраф (фіксована частина), 323,66 грн. штраф (процентна складова нарахованими за прострочений кредит.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 06.03.2017 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач у вказаній заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у його заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанку», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Оскільки ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, виникла заборгованість у сумі 68448,92 грн. Враховуючи те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, просить позов задоволити.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 18 травня 2021 року позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 41505 (сорок одна тисяча п`ятсот п`ять) грн. 18 (вісімнадцять) копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» сплачений судовий збір у розмірі 1413 (одна тисяча чотириста тринадцять) грн. 10 (десять) коп..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Мартищук Людмила Петрівна, яка представляє інтереси ОСОБА_1 просить скасувати рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 18 травня 2021 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПРИВАТБАНК відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд встановивши заборгованість по тілу кредиту, не встановив суми коштів, яка була погашена по кредиту.

Зазначив, що судом не взято до уваги те, що з розрахунку заборгованості за договором від 6 березня 2017 року, укладеного між Приватбанком та ним вбачається, що він отримав з 18.05.2017 по 04.12.2017 року 32863.89 грн. кредитних коштів. Також з цього розрахунку вбачається, що за період з 17.05.2017р. по 03.01.2021 року відповідачем погашено за тілом кредиту 22355,75 грн. Погашення здійснювалось частково поповненням готівкою, та частково поповненням з інших карт.

Вказує на те, що заборгованість за тілом кредиту частково сформована за рахунок списання банком з кредитного ліміту нарахованих протягом усього часу відсотків за користування кредитом. Таким чином, сплачені відповідачем кошти було безпідставно спрямовано на погашення відсотків та пені. Позивачем також не доведено відсоткової ставки, на умовах якої був наданий кредит та те, що сума заборгованості за тілом кредиту сформована за рахунок включення в неї відсотків, розмір яких є недоведеним.

На підставі вищенаведеного вважає, що всі суми, які сплачувались ним в межах погашення заборгованості за наявною в матеріалах справи анкетою-заявою слід зараховувати на погашення тіла кредиту.

Відзив на апеляційну скаргу не поступив.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене та ціну позову у даній справі розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не у повній мірі.

Із матеріалів справи вбачається, що 06.03.2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідач не виконував умови договору щодо сплати заборгованості, чим порушив прийняті на себе договірні зобов`язання, а тому у відповідача виникла заборгованість у сумі 56422,98 грн., з яких: 41505,18 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 41505,18 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 14917,80 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за Договором б/н від 06.03.2017 року в сумі 41505,18 грн. заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, у зв`язку з чим позовні вимоги банку в цій частині підлягають задоволенню.

Однак, апеляційний суд не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються вдоговорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», які надав позивач, погоджені відповідачем при підписанні заяви-анкети про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк». Висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, на яку послався суд попередніх інстанцій.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Однак, суд першої інстанції дійшов неправильного по висновку про існування заборгованості за тілом кредиту у відповідності до наданого позивачем розрахунку у розмірі 41408,45 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту, колегія судів виходить з наступного.

Із розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку , в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку відповідача, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей вбачається, що відповідачем було витрачено коштів за отриманими картками на загальну суму 32863,89 грн., а внесено на погашення заборгованості 59079,93 грн. (а.с.115-117), що вбачається із розхрахунку заборгованості поданого позивачем. Суму 36724.18 грн. позивач безпідставно зарахував на погашення відсотків, які не передбачені договором.

Тобто, частину із сплачених коштів позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, між тим, анкета-заява від 6 березня 2017 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків. За таких обставин, всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості за анкетою-заявою від 6 березня 2017 року слід зараховувати на погашення тіла кредиту.

Саме такий правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 9 січня 2020 року у справі із подібними правовідносинами №643/5521/19 (провадження №61-20093св19).

Відповідач сплатив позивачу суму більшу, ніж сума наданих кредитних коштів, а тому позивачем не доведено наявність у відповідача заборгованості за кредитом.

На підставі наведеного, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором і судового збору підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

В силу пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути із акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2119,65 грн. судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 18 травня 2021 року в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором і судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 41505,18 грн. відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути із акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ) на користь ОСОБА_1 , с. Теофіпілка, Козівський район, Тернопільська область, РНОКПП: НОМЕР_1 ) 2119,65 грн. судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2021 року.

Головуюча Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.