П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2021 року м. Київ

справа № 755/11630/20

провадження № 22-ц/824/9851/2021

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі - Ярмак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року ускладі судді Гончарука В.П., про відмову ухвалити додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договорів дарування недійсними,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договорів дарування недійсними.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року було відмовлено у задоволенні вищевказаного позову.

У березні 2021 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до районного суду з заявою, в якій просила суд ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 755/11630/20 та вирішити питання про стягнення з позивача на її користь судових витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 12 000 грн.

Доводи заяви ОСОБА_1 мотивувала тим, що під час ухвалення рішення у даній справі, судом не вирішено питання про стягнення судових витрат на правову допомогу у вищезазначеному розмірі.

Позивач заперечувала проти задоволення заяви та пояснила, що у тексті договору, який надано суду відсутні умови щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та лише зазначається про порядок оплати такої професійної правової допомоги, що має здійснюватись на підставі завдання клієнта, що на її думку не відповідає вимогам законодавства України які ставляться до договорів про надання послуг, де ціна договору є істотною умовою договору.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 12 000 грн.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт посилається на те, що нею було виконано вимоги ст. 137 ПІК України та надані докази, у тому числі детальний опис послуг наданих адвокатом, дозволяє встановити складність виконаних адвокатом робіт та їх обсяг.

ОСОБА_1 зазначає, що згідно умов п.8 Договору про надання правової допомоги від 12 жовтня 2020 року № 1/121020, копія якого була надана суду, незалежно від витрат часу адвоката на надання послуг «за надання правової допомоги згідно цього договору Клієнт сплачує Адвокату гонорар у фіксованому розмірі 12000,00 грн.». Тобто, з огляду на умови договору, витрати часу адвоката жодним чином не впливають на вартість наданих послуг. Копія квитанції про сплату грошової суми у розмірі 12 000 грн. підтверджує оплату грошової суми у розмірі 12 000 грн. за договором про надання правової допомоги від 12 жовтня 2020 року № 1/121020.

Учасники справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що стороною відповідача не надано детальний розрахунок суми зазначених витрат заявлених відповідачем та її складових, відсутній час, який було витрачено на надання професійної правничої допомоги, не надано квитанції про сплату позивачем послуг за надання правової допомоги адвокатом оформленої у встановленому законом порядку, а також не було надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, як і відсутній час, який було витрачено на надання професійної правничої допомоги.

Апеляційний суд не може погодитися із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Суд наведеного не врахував і постановив помилкову ухвалу.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування, а справа направляється для продовження розгляду у зв`язку із порушенням норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги щодо ухвалення судом апеляційної інстанції додаткового рішення не підлягають до задоволення, оскільки таке суперечить змісту ст.270 ЦПК України, згідно якої питання про ухвалення додаткового рішення належить до виключної компетенції суду, що його ухвалив.

Керуючись ст.ст.259, 374, 379, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року скасувати та направити справу за заявоюОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: