РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07.04.2021 року м.Житомир

Богунський районний суд м.Житомира у складі:

Головуючого судді Воробйової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Гльози М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина та додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и в:

11.11.2020 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягувати з ОСОБА_2 , громадянина Республіки Білорусь на ім`я ОСОБА_1 , громадянки України, аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили; а також, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , громадянки України, додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 в сумі 6200,00 (шість тисяч двісті) гривень.

07.12.2020 ухвалою Богунського районного суду міста Житомира відкрито провадження у справі №295/13569/20 та призначено справу до судового розгляду на 03.02.2021, справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.33-36). В зв`язку з неявкою сторін, судове засідання відкладено на 07.04.2021.

07.04.2021 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. На підтвердження своїх позовних вимог, позивач долучила до заяви оригінали квитанцій лікування сина ОСОБА_3 в медичному центрі «Асклепій» (а.с.41-43), копії яких були додані до позову.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - повідомлення про вручення поштової кореспонденції по справі №295/13569/20 вручено 11.02.2021 особисто відповідачу ОСОБА_2 (а.с.40).

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідачем відзиву на позовну заяву суду не подано.

Згідно з ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, з урахуванням наявності усіх умов, за яких можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст.211, 280 ЦПК України суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення, про що винесено відповідну протокольну ухвалу суду.

Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 10.11.2018 сторони уклали шлюб за законодавством України, який було зареєстровано Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про що видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 та зроблено відповідний актовий запис №278 (а.с.12).

Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та довідкою №357/19 про реєстрацію особи громадянином України (а.с.13,15).

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи за №10-14/20797 від 30.08.2019 ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , де проживає й мати дитини, син перебуває на повному утриманні матері, яка самостійно його виховує (а.с.14).

До матеріалів справи долучено копії форми індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда, що видається лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів від 01.10.2019 №249, виданої поліклінікою Корольовського району Житомирської міської ради (а.с.16-19).

На підтвердження додаткових витрат позивачем подано до справи витяг з історії хвороби №17 від 27.08.2020, де вказано діагноз ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вроджене лівобічне незрощення верхньої губи, носа та альвеолярного відростка верхньої щелепи, незрощення м`якого піднебіння на етапах хірургічного лікування (а.с.20) та оригінали квитанцій про оплату лікування в медичному центрі «Асклепій» від 26.08.2020 (а.с42, 43).

З матеріалів справи вбачається, що батько дитини - відповідач ОСОБА_2 є громадянином Республіки Білорусь, працює артистом в «Белорусский государственній академический музыкальный театр» в м.Мінськ, Білорусія, з вересня 2020 року та отримує офіційний дохід, який відповідно до довідки №856 від 19.10.2020 (а.с.23,24) складає 845,99 білоруських рублів.

Оскільки сторони у справі є громадянами різних держав, то під час розгляду справи про стягнення аліментів на утримання дитини та додаткових витрат на дитину, до спірних правовідносин слід застосовувати право держави Україна, оскільки дитина проживає в Україні та його мати є громадянкою України.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відображено і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні даного спору суд враховує те, що малолітня дитина проживає та перебуває на утриманні у матері, відповідач офіційно працює, про що стороною позивача надані докази про його доходи, є особою молодого віку, інших утриманців у нього не має (доказів протилежного суду не надано).

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 12 вересня 2018 року у справі №459/2181/17, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства.

Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз.2 ч.2 ст.182 СК України.

Малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує від батьків матеріальних витрат на його утримання, з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляцію тощо, забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального, соціального розвитку, витрат на лікування.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у зв`язку із об`єктивною потребою дитини сторін у забезпеченні належного матеріального її утримання, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 2000,00 гривень щомісячно, враховуючи, що вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та з урахуванням усіх обставин даної справи. У задоволенні позову в решті заявлених у позові вимог щодо стягнення аліментів (у сумі 3000,00 грн), слід відмовити.

Керуючись ст.185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Так, аналіз положень ст.185 СК України вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Суд бере до уваги посилання позивача на наявність захворювання у дитини, потребу дитини в реабілітації, що підтверджено поданими до справи відповідними медичними документами та квитанціями. Так, є належно підтвердженими додаткові витрати позивача на утримання дитини, повязані із захворюванням дитини та необхідністю хірургічного втручання, відповідно до замовлення медичної послуги пацієнту ОСОБА_3 від 26.08.2020 та фіскального чеку на оплату цієї послуги в сумі 11400,00 грн. Половина від вказаної суми додаткових витрат на дитину, понесених позивачем, а саме, 5700,00 (11400,00:2) грн , підлягає стягненню з відповідача, позов в цій частині задовольняється судом.

Разом з тим, суд не може вважати подану позивачем копію фіскального чеку Медичного центру "Асклепій Плюс" на суму 1060,00 грн як належний доказ понесення позивачем додаткових витрат на дитину, оскільки фіскальний чек не містить інформації про пацієнта, якому проводилось дослідження, при цьому, наявні у справі документи медичного характеру не містять у своєму змісті направлення ОСОБА_3 на обстеження, зазначені у фіскальному чеку. Тому, у позові в частині стягнення з відповідача половини додаткових витрат на дитину за вказаною квитанцією, а саме, в сумі 530,00 грн, слід відмовити за необгрунтованістю.

Згідно з частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Отже, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає необхідним стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 2000,00 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.11.2020 та до повноліття дитини, а також половину підтверджених документально додаткових витрат, понесених на лікування сина, у розмірі 5700,00 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1261,20 грн, пропорційно розміру задоволених вимог у справі.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354, 430 ЦПК України та статтями 180, 182, 183, 185 СК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Республіки Білорусь, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України, аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 (дві тисячі) гривень, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11.11.2020.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Республіки Білорусь, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 5700,00 (п`ять тисяч сімсот) гривень.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету судовий збір в розмірі 1261,20 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми стягнення за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Житомирського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ; громадянка України, адреса реєстрації АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; громадянин Республіки Білорусь; адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Воробйова Т.А.

роздрук.прим.:

1- до справи, 2- позивачу, 3-відповідачу