Справа № 541/937/21
Номер провадження 2/541/579/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 серпня 2021 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ситник О.В., за участю секретаря судового засідання Раданович Ю.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, в залі суду в місті Миргород Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про захист прав споживача та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИВ :

29.04.2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування позову зазначає, що 25.08.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено договір № 2721255, відповідно до якого ним було отримано кредит на суму 8000 грн. 00 коп. Позивач ОСОБА_1 вважає договір № 2721255 від 25.08.2020 року, укладений між ним та ТОВ «Мілоан» недійсним, зважаючи на наступне:

По-перше: позивач ОСОБА_1 вважає, що при укладенні вищевказаного кредитного договору порушені його права як споживача згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних» зокрема:

- йому як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг передбачених ч 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», отже відсутнє будь-яке письмове підтвердження про його ознайомлення з усіма умовами кредитного договору. Також в порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» працівники ТОВ «Мілоан» при видачі кредитних коштів не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та всіма ризиками. Кредитор не надав позивачу повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту;

- відповідачем також був порушений п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яке полягає в тому, що позивач вважає несправедливими умови кредитного договору. Позичальник на вимогу кредитодавця сплачує на його користь пеню у розмірі 3.0% (три цілих нуль десятих процентів) від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, тобто сума компенсації становить майже 100%, що відповідно до ч. 5 п. 3 ст. 13 Закону «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою, та є всі підстави для визнання п. 4.3 Кредитного договору недійсним;

- вважає, що Кредитним договором порушено норми ч. 1 ст. 61 Конституції України, щодо подвійної відповідальності за невиконання зобов`язання, оскільки, відповідно до умов договору за одне правопорушення, а саме: порушення ним виконання зобов`язань, щодо погашення суми кредиту та/або сплати процентів, він повинен сплачувати пеню двічі.

- наявні порушення норм, встановлених, абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», адже відповідач не повідомив позивача про умови та строки обробки його персональних даних, оскільки з аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана ним згода на обробку персональних даних позивача є безстроковою та безвідкличною.

По-друге; відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З огляду на зазначене вважає, що кредитний договір № 2721255 від 25.08.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» слід визнати недійсним.

26.05.2021 року представником відповідача ТОВ «МІЛОАН» надано відзив на позов з додатками, який долучено до матеріалів справи. Відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» заперечує проти позову в повному обсязі заявлених позовних вимог, вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Свій відзив мотивує тим, що позивач виступає споживачем послуги, але він споживач фінансового кредиту, аж ніяк не споживчого, що підтверджується законодавчими нормами.

Щодо укладення, дійсності кредитного договору №2721255 від 25.08.2020 року та нібито відсутності підписів Позивача та Відповідача у вказаному договорі - то так, 25.08.2020 року між Позивачем та Товариством було укладено договір про надання фінансового кредиту №2721255 (далі - Кредитний договір) пн суму 8000,00 грн.

Укладаючи кредитний договір Позивач та Відповідач вчинили дії визначені ст. 11 Закону «Про електронну комерцію». Позивач підписав Кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону). Після чого, укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті Позивача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п. 2.1. Кредитного договору на його картку. Таким чином, Кредитний договір є таким, що укладений з додержанням вимог закону в тому числі в частині письмової форми. Волевиявлення на укладення якого Позивач виявив у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, направивши Відповідачу підписану електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідь про прийняття пропозиції укласти електронний кредитний договір (акцепт) у формі електронного повідомлення.

На підставі вищевикладеного, Позивач передбачив всі наслідки, був ознайомлений з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань по Кредитному договору, тим не менш продовжує протиправно користуватись коштами (після спливу строку їх повернення) намагаючись уникнути відповідальності за невиконання грошових обов`язків за кредитним договором ставлячи в залежність свій намір повернути кошти від встановлення нікчемності (недійсності) Кредитного договору судом, за відсутності будь-яких правових підстав для цього.

Позивач зазначає в своєму позові, що предметом виступає захист прав споживачів, однак, позовна вимога про визнання договору про надання «позики» недійсним, обгрунтована не на порушеннях встановлених вимог Закону «Про захист прав споживачів», а на основі твердження Позивача, що він не підписував та не укладав кредитний договір, тобто ним оскаржується момент укладення кредитного договору, що не є способом захисту прав споживачів, в розумінні норм вказаного Закону.

Щодо безпідставного звинувачення Позивача про нечесну підприємницьку діяльність, нібито не ознайомлення з інформацією Товариством перед укладенням Кредитного договору з Позивачем в тому числі щодо умови про сукупну вартість фінансового кредиту.

На час укладення кредитного договору вимоги Закону «Про захист прав споживачів» невиконання яких Відповідачем нібито могло стати підставою для звернення з позовом втратили чинність, а відтак навіть якщо припустити, що порушення мало місце, керуючись вказаною нормою, права Позивача не були порушені. Товариство ознайомлює майбутнього клієнта, зокрема Позивача, з усіма умовами кредитування перед підписанням Кредитного договору в т. ч. але не виключно, з типовим кредитним договором, індивідуальною частиною договору, яка включає в себе суму кредиту, розмір комісії за видачу кредиту, процентів за користування кредитними коштами, пенею у випадку порушення виконання фінансового зобов`язання, річною ставкою по кредиту, строком надання кредиту, правилами надання фінансових кредитів Товариства, правами та обов`язками позичальника, тощо. Зокрема, згідно з підп. 3 п. 5.1. оспорюваного Кредитного договору, Позичальник (Позивач) підтвердив, що інформація надана йому Товариством (Відповідачем) з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

На підставі вищевикладеного, посилання про наявність надуманих підстав щодо вчинення Товариством дій, що підпадають під ст. 19 Закону «Про захист прав споживачів», не відповідають дійсності та ніяким чином не можуть бути правовим підгрунтям позовних вимог Позивача, враховуючи п. 5.1 Кредитного договору, згідно якого Позивач надав Відповідачу гарантії щодо можливості виконати кредитні зобов`язання, кількість укладених та успішно виконаних кредитних договорів, відсутність належних та допустимих доказів Позивача, дану позицію Товариство розцінює критично та виключно, як спробу несправедливо звинуватити в нібито нечесній підприємницькій діяльності, з метою введення в оману суд та ухилення від виконання зобов`язання по погашенню заборгованості.

Загальні витрати за кредитом та сукупна вартість передбачена пунктом 1.5. Кредитного договору, і Позивач не міг не знати про це перед зверненням до суду. Вказаний розмір загальних витрат (сукупної вартості) по кредиту залишається без змін за умови дотримання Позичальником зобов`язань по Кредитному договору, зокрема дотримання зобов`язань щодо строку повернення кредитної заборгованості (п. 1.4. Кредитного договору). Тому, залишається незрозумілим мотиви якими керується Позивач при посиланнях на відсутність умови щодо сукупної вартості кредиту, відповідно вищенаведені доводи Товариства спростовують всі аргументи Позивача.

За умовами Кредитного договору стандартна (базова) ставка складає 5.00 відсотків та діє протягом строку користування кредитними коштами та поза строком у випадку, коли Позичальник продовжить користуватись кредитом після строку передбаченого п. 1.4 Кредитного договору в тому числі здійснюючи пролонгації за кредитом, але Товариством було запропоновано пільгові умови та в період користування кредитом зменшено відсоткову ставку з 5.00 до 0.01 відсотків.

Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів в період правомірного користування кредитом є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний період під час прострочення, це означає, що в період правомірного користування кредитом Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п. 1.6 та процентною ставкою, визначеною п. 1.5.2 Договору (п. 2.2.3 Кредитного договору).

Позивач всупереч умовам цього Договору продовжив користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту згідно п. 1.4. Кредитного договору, тому в період прострочення Позичальника проценти за користування кредитом нараховувались за вибором Позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 2.2.3 Кредитного договору.

У ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних, але пунктом 2.2.3 Кредитного договору укладеного між Позивачем та Відповідачем передбачено інший розмір відсотків, відповідно такі пункти є диспозитивними та мають місце для застосування.

Відповідач наголошує, що Позивачем не надано жодних доказів того, що Кредитний договір містить несправедливі умови, які всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків, що завдають шкоди споживачеві. В свою чергу, Відповідачем у повному обсязі було надано інформацію Позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у договорі. Позивач не мав претензій стосовно умов Кредитного договору при його укладенні та під час його виконання. Отже, дії Відповідача не містять будь-яких ознак нечесної підприємницької практики. Тому, доводи Позивача про те, що Відповідач здійснював нечесну підприємницьку практику шляхом надання нібито недостовірної інформації та /або часткового її ненадання спростовуються наведеними обставинами.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів», посилання в позовних вимогах про нібито не повідомлення про умови щодо сукупної вартості кредиту, як у процентному так і у грошовому виразі, не мають нормативного обгрунтування на підтвердження позиції Позивача, зокрема відсутнє нормативне підтвердження в чому саме полягає їх несправедливість і яким чином вони утворюють істотний дисбаланс прав та обов`язків між сторонами Кредитного договору.

Щодо часу, який було надано Товариством на надання відповіді про прийняття пропозиції на укладення Кредитного договору Позивачем та підтвердження факту ознайомлення Позивача з умовами кредитування. У відповідності до п. 5.5. Правил, Позичальник має підтвердити свою згоду на укладання Кредитного договору протягом доби, коли електронне повідомлення про позитивне рішення по його Заяві про надання кредиту та вимога про необхідність додаткового підтвердження укладання Кредитного договору було відправлено Позичальнику на його телефон та/або адресу електронної пошти. Якщо протягом цього часу Позичальник не звернеться до Особистого кабінету та не здійснить додаткове підтвердження Кредитного договору, чи іншого документу за окремою вимогою Товариства, Товариство має право скасувати рішення про надання кредиту або відмовити у його видачі. Електронна форма індивідуальної частини укладеного Кредитного договору зберігається в інформаційній системі Товариства та розміщується в особистому кабінеті Позичальника та/або надсилається на його електронну пошту у форматі, що унеможливлює зміну її первинного змісту у відповідності до п. 5.6 Правил. Тому, виключається будь-яка можливість нібито не ознайомлення з умовами Кредитного договору та відсутності у Позивача примірника Кредитного договору в його Особистому кабінеті.

Позивач акцептував Кредитний договір через 1 хвилину після розміщення індивідуальної оферти Відповідачем в Особистому кабінеті Позивача. Таким чином, Відповідач не обмежував Позивача в часі для здійснення ним свідомого вибору щодо доцільності укладення Кредитного договору. Після розміщення оферти в Особистому кабінеті, Позивач сам вирішує скільки часу йому необхідно для вивчення всіх умов Кредитного договору, Правил та іншої інформації на сайті Відповідача, в т. ч. здійснення свідомого вибору та отримання сторонньої консультації у випадку відсутності «об`єктивних знань для здійснення правильного вибору при укладенні (підписанні) Кредитного договору». Якщо часу обумовленого пунктом 5.5 позичальнику недостатньо (цілих 24 години) для вивчення всіх умов оферти, позичальник завжди може звернутись до Відповідача з метою його продовження або подати нову анкету- заяву на отримання кредиту після спливу 24 годин.

В наведених доводах Позивача не вбачається наявність підтверджень його позиції в позовній заяві, і в свою чергу Товариством в повній мірі доведено факт ознайомлення з усіма істотними умовами Кредитного договору, його відповідність нормам чинного законодавства та підписання саме Позивачем оспорюваного договору на погоджених ним умовах.

Більш того, якщо Позивач вважав, що йому не надано будь-яких важливих відомостей, що могли вплинути на його рішення про укладення Кредитного договору він мав до прийняття пропозиції про укладення Кредитного договору (акцепту) звернутись до Відповідача за роз`ясненням чи інформацією, якої бракувало як вказує Позивач.

Щодо нібито несправедливості умов Кредитного договору та порушень ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів». На думку Позивача, умови кредитного договору викладені всупереч вимогам ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів», а саме: несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, та висловлює твердження, що пункти 1.5.2 та 2.2.3 нібито передбачають компенсацію за кредитом та вказує, що Товариством нібито застосовується пеня за порушення/невиконання фінансових зобов`язань у розмірі 3.00% від простроченої в оплаті суми за кожний день, що не відповідає дійсності.

Пункт 5 частини 3 статі 18 Закону «Про захист прав споживача», передбачає виключно умови про розмір компенсації за порушення виконання зобов`язання. Проценти та комісії не належать до кола компенсаційних виплат, адже їх нарахування здійснюється внаслідок надання та користування фінансовою послугою (кредитом), а не у зв`язку з невиконанням зобов`язання. Компенсацією в розумінні ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» є неустойка (пеня, штраф). Відповідно п. 4.1. кредитного договору: у разі прострочення Позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, Позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п.1.4 цього Договору з урахуванням угод про продовженням строку користування/повернення кредиту, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 0.00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь- якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного Позичальником за цим договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом. Незрозумілим залишається посилання Позивача на надмірно великий розмір нарахувань по пені 3.00%. оскільки нарахування пені не здійснювались, а вказаний розмір 3.00% взагалі не передбачений умовами Кредитного договору, відповідно такі доводи не можуть входити до предмету доказування.

Щодо порядку нарахування пені за прострочення виконання фінансових зобов`язань по кредиту. Позивач не обгрунтувавши мету застосування, згадує п. 5 ч. 3 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів», відповідно до якої встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, та можуть бути визнані недійсними.

По-перше, дана стаття не встановлює заборону кредитору (небанківській/банківській установі) нараховувати пеню за прострочення (порушення виконання) або невиконання зобов`язань за кредитом, а носить рекомендаційний характер, відповідно дана стаття має посилання на ч. 2 ст. 21 Закону «Про споживче кредитування», яка встановлює обмеження по нарахуванню неустойки (штрафу, пені), зокрема сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін, тобто Закон встановлює вимогу саме за договорами про споживчий кредит, а між Позивачем та Товариством укладено договір про надання фінансового кредиту.

По-друге, пунктом 4.1. Кредитного договору, передбачена відповідальність Позичальника у випадку прострочення виконання фінансових зобов`язань, тобто пеня за прострочення виконання по оплаті кредитної заборгованості. Тобто, на підставі вищевикладеного та враховуючи, що правовідносини, що виникають на підставі договору про надання фінансового кредиту, регулюються нормами щодо споживчого кредитування лише в частині попереднього ознайомлення позичальника з умовами кредитування, після укладення договору кредиту, між учасниками виникають правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства, а Кредитний договір укладений між Позивачем та Відповідачем, є договором про надання фінансового кредиту, а не споживчого, у Товариства був відсутній обов`язок виконувати норму щодо обмеження нарахування пені по кредиту.

Тим не менш, Товариство враховує вимоги ч. 2 ст. 21 Закону «Про споживче кредитування» у договорах про надання фінансового кредиту (п. 4.1. Кредитного договору) і не здійснює нарахування пені за кредитними договорами та у відповідності до п. 6 Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з веденням режиму карантину, Товариством зовсім не здійснюється нарахування пені за прострочення виконання зобов`язань по усіх кредитних договорах. Інформація розміщена у вільному доступі та опублікована 03.04.2020 року на офіційному сайті Товариства у вкладці «новини».

З огляду на зазначене просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

26.05.2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ТОВ «МІЛОАН», в якій останні просять стягнути з ОСОБА_1 на користь TOB «М1ЛОАН» суму заборгованості за кредитним договором №2721255 від 25.08.2020 року у розмірі 10 069 гривень 62 копійок, з яких заборгованість по тілу кредиту 3009,00 грн., відсотки за користування кредитом 7060.62 грн. та пеня за прострочення виконання фінансових зобов`язань - 0.00 грн. та стягнути на користь TOB «МІЛОАН» сплачений судовий збір у розмірі 2 270 гривень 00 копійок.

Свою позовну заяву мотивують тим, що 25.08.2020 року між Товариством та Відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 2721255 (надалі - Кредитний договір), на підставі якого Товариством було надано кредит шляхом безготівкового переказу коштів на банківську карту Позичальника в розмірі 8000 гривень 00 копійок в строк до 24.09.2020 року включно. 25.08.2020 року Товариством було здійснено переказ кредитних коштів на банківський карту Позичальника № НОМЕР_1 , вказану в анкеті-заявці на отримання кредиту від 25.08.2020 року, що підтверджується платіжним дорученням від 25.08.2020, але станом на дату подання цієї позовної заяви, останній діє всупереч умов Кредитного договору та ухиляється від виконання фінансових зобов`язань.

Ухвалою суду від 30.04.2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» про захист прав споживача за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 27.05.2021 року відкрито провадження у справі за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, зазначені позови об`єднані в одне провадження та здійснено перехід з розгляду даної цивільної справи, що була призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 15.06.2021 року закрито підготовче провадження в цивільній справі та справу призначено до судового розгляду на 02.08.2021 року.

В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність (а. с. 12). Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про захист прав споживача.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір- це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку ви отримуєте за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до статті 9 Закону сторони електронного правочину можуть користуватися послугами постачальників послуг проміжного характеру в інформаційній сфері.

Постачальниками послуг проміжного характеру в інформаційній сфері є оператори (провайдери) телекомунікацій, оператори послуг платіжної інфраструктури, реєстратори (адміністратори), що присвоюють мережеві ідентифікатори, та інші суб`єкти, що забезпечують передачу та зберігання інформації з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Надання доступу до мережі Інтернет та інших інформаційно-телекомунікаційних систем оформлюється окремим правочином або електронним правочином між стороною такого правочину та постачальником послуг проміжного характеру в інформаційній сфері.

Судом встановлено, що 25.08.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про надання фінансового кредиту № 2721255 на суму 8 000 грн. зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами строком на 30 календарних днів, а саме до 24.09.2021 року

Відповідно до п. п. 1.1, 1.3, 1.4, 1.5 та 1.6 Договору, 24.09.2021 року позивач зобов`язувався повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитними коштами.

Порядок надання грошових коштів у кредит та хронологія укладення кредитного договору з відповідачем, детально описані в розділах 4 та 5 Правил надання фінансових кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» в редакції від 10.03.2020 року, які знаходяться у відкритому доступі для ознайомлення всіма зацікавленими особами на Офіційному веб-сайті.

У відповідності до п 5.6 Правил, електронна форма індивідуальної частини укладеного Кредитного договору зберігається в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та розміщується в особистому кабінеті Заявника/Позичальника та/або надсилається на його електронну пошту у форматі, що унеможливлює зміну її первинного змісту.

«Індивідуальна» частина договору - містить всі істотні умови кредитного договору, визначені Цивільним кодексом України (суму кредиту, процентну ставку за користування, строк надання кредиту), а також всі необхідні умови, зазначені в статті 6 Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

У випадку не проходження усього алгоритму дій Товариства при укладенні договору про надання фінансового кредиту, договір між позивачем та відповідачем не було б укладено, а тому твердження позивача, що відповідач скористався його необізнаністю, порушив імперативні вимоги закону та не надав клієнту повної, всебічної, об`єктивної, достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням договору, суд вважає безпідставними.

Відповідь про прийняття пропозиції про укладання Кредитного договору (акцепт) надається Заявником/Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на Номер Заявника/Позичальника, а Заявник/Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор для підписання Кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в Особистому кабінеті. Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене Заявником/Позичальником через Веб-сайт або через SMS-повідомлення з Номеру Заявника/Позичальника до Товариства за номером 2277. (п. 5.3 Правил).

Також згідно з п. 5.5 Правил Заявник/Позичальник має надати відповідь про прийняття пропозиції на укладання Кредитного договору (акцепт) протягом 24 годин, коли електронне повідомлення про позитивне рішення по його Заяві про надання кредиту та/або повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання Кредитного договору було відправлено Заявник/Позичальнику на Номер Заявник/Позичальника. Якщо протягом цього часу Заявник/Позичальник не здійснить дії необхідні для укладення Кредитного договору, чи іншого документу за окремою вимогою Товариства, Товариство має право скасувати рішення про надання кредиту або відмовити у його видачі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач акцептував кредитний договір через 1 хвилину після розміщення оферти відповідачем.

Таким чином, відповідач не обмежував позивача в часі для здійснення ним свідомого вибору щодо доцільності укладення кредитного договору.

Суд вважає посилання позивача на те, що відповідач повинен надати відомості передбачені ч. 2 ст. 12 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до укладення договору, а не в договорі - необгрунтованими.

Відповідач розмістив усі передбачені законом відомості на офіційному веб-сайті в розділі «документи», у т. ч. в типовій формі кредитного договору та Правилах, які цілодобово доступні будь-якому користувачу сайту без необхідності в реєстрації. Умови індивідуальної пропозиції для позивача були надані відповідачем в проекті кредитного договору (оферті), який складений з використанням типової форми договору, розміщеного на сайті.

Всі відомості, які відповідач повинен надати позивачу та включити в зміст договору відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (зокрема ч. 2 ст. 12 цього Закону) та інших вимог законодавства містяться в кредитному договорі, Правилах та на офіційному веб-сайті відповідача.

Таким чином, суд вважає, що доводи позивача не відповідають дійсності, оскільки позивач вчинив певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту від Товариства, самостійно для себе визначив необхідний для нього обсяг часу для ознайомлення з умовами Договору, після чого проявив намір вступити з Товариством в договірні відносини на умовах визначених Правилами, а відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У зв`язку із наведеним, суд приходить до висновку, що позивач укладаючи кредитний договір з відповідачем, був повністю ознайомлений з умовами, процедурою укладення договору, процедурою погашення заборгованості та відповідальністю за порушення умов щодо оплати.

Згідно ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Таким чином, кредитний договір є таким, що укладений у письмовій формі та відповідає вимогам законодавства. Інформація надана Товариством з дотриманням всіх вимог законодавства, шляхом викладення їх в чіткій, зрозумілій та доступній формі, при цьому саме позивач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті Товариства.

Статтями 15 та 23 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено відповідальність суб`єкта господарювання, яка не містить положень про такі наслідки як недійсність договору.

За ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Зі змісту оскаржуваного кредитного договору № 2721255 від 05.08.2020 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Крім того, з п. 5.1 Кредитного договору вбачається, що позичальник підтверджує, що до підписання Договору ознайомився з усіма умовами (у т.ч. викладеними у п. 6.3) Правилами надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua та є невід`ємною частиною цього Договору. Товариство в електронній формі повідомило його шляхом надання доступу до проекту Договору (індивідуальної частини), правил та іншої інформації розміщеної на сайті https://miloan.ua/, зокрема в розділі «Документи» про відомості (інформацію) вказані в ч.1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до п. 6.5 Договору сторонами узгоджено, що цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

А тому, доводи позивача про ненадання інформації про умови кредитування не є такими, з якими закон пов`язує недійсність правочину.

Тому суд вважає, що зазначений кредитний договір укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам ЦК України та іншого законодавства.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору № 2721255 від 25.08.2020 року, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Що стосується зустрічного позову ТОВ «МІЛОАН» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № 2721255 від 25.08.2020 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 25.08.2020 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2721255, відповідно до п. 1.2 якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 8000 грн. 00 коп., строком на 30 днів з 25.08.2020 року (п. 1.3 Кредитного договору), з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 24.09.2020 року, з процентною ставкою за користування кредитом 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 Кредитного договору), що підтверджується кредитним договором № 2721255 від 25.08.2020 року.

Згідно п. 1.5.2. Кредитного договору, проценти за користування кредитом: 24.00 грн., які нараховуються за ставкою 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована.

Пункт 1.6 Кредитного договору передбачає, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 цього Договору.

В свою чергу в п. 2.2.3. Кредитного договору зазначено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватися кредитом, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо визначена в п. 1.5.2 процентна ставка запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п.1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів в період правомірного користування кредитом є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний період під час прострочення, це означає, що в період правомірного користування кредитом Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п. 1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Якщо після настання дати встановленої п. 1.4 Договору Позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинене Товариством в односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, що після зупинення Товариством і односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з Позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства. Незважаючи на інші умови Договору сторони домовились, що якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 Договору в період прострочення Позичальника нараховуються за вибором Позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника.

Товариство кредитує за стандартною (процентною) ставкою, яка діє протягом строку та поза строком кредиту, тобто у випадку, коли позичальник продовжить користуватись кредитним коштами у відповідності до п. 2.2.3 Кредитного договору. Товариство може на підставі одностороннього рішення у зв`язку з акціями, спеціальними пропозиціями, програмами лояльності, позитивною кредитною історією тощо, зменшити відсоткову ставку в період користування кредитом для полегшення фінансового навантаження на позичальника, що було здійснено в рамках оспорюваного Кредитного договору з Позичальником, яка передбачена п. 1.5.2 Кредитного договору.

Тобто, за умовами Кредитного договору стандартна (базова) ставка складає 5.00 відсотків та діє протягом строку користування кредитними коштами та поза строком у випадку, коли Позичальник продовжить користуватись кредитом після строку передбаченого 1.4 Кредитного договору в тому числі здійснюючи пролонгації за кредитом, але Товариством було запропоновано пільгові умови та в період користування кредитом зменшено відсоткову ставку з 5.00 до 0.01 відсотків.

Відповідно до графіку розрахунків до кредитного договору № 2721255 від 25.08.2020 року:

встановлено дату платежу 24.09.2020 року, до сплати: кредит в сумі 8000 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту в сумі 0 грн. 00 коп., проценти в сумі 24 грн. 00 коп., а всього в сумі 8024 грн. 00 коп.;

встановлено дату платежу 01.10.2020 року, до сплати: кредит в сумі 7600 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту в сумі 0 грн. 00 коп., проценти в сумі 06 грн. 08 коп., а всього в сумі 7606 грн. 08 коп.;

встановлено дату платежу 08.10.2020 року, до сплати: кредит в сумі 7220 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту в сумі 0 грн. 00 коп., проценти в сумі 7 грн. 22 коп., а всього в сумі 7227 грн. 22 коп.;

встановлено дату платежу 27.10.2020 року, до сплати: кредит в сумі 6498 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту в сумі 0 грн. 00 коп., проценти в сумі 1025 грн. 95 коп., а всього в сумі 7523 грн. 95 коп.;

встановлено дату платежу 11.11.2020 року, до сплати: кредит в сумі 5849 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту в сумі 0 грн. 00 коп., проценти в сумі 727 грн. 66 коп., а всього в сумі 6576 грн. 66 коп.;

встановлено дату платежу 14.11.2020 року, до сплати: кредит в сумі 5674 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту в сумі 0 грн. 00 коп., проценти в сумі 657 грн. 28 коп., а всього в сумі 6331 грн. 28 коп.;

встановлено дату платежу 17.11.2020 року, до сплати: кредит в сумі 5504 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту в сумі 0 грн. 00 коп., проценти в сумі 593 грн. 94 коп., а всього в сумі 6097 грн. 94 коп.;

встановлено дату платежу 24.11.2020 року, до сплати: кредит в сумі 5229 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту в сумі 0 грн. 00 коп., проценти в сумі 479 грн. 60 коп., а всього в сумі 5708 грн. 60 коп.;

встановлено дату платежу 27.11.2020 року, до сплати: кредит в сумі 5073 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту в сумі 0 грн. 00 коп., проценти в сумі 434 грн. 09 коп., а всього в сумі 5507 грн. 09 коп.;

встановлено дату платежу 04.12.2020 року, до сплати: кредит в сумі 4820 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту в сумі 0 грн. 00 коп., проценти в сумі 351 грн. 47 коп., а всього в сумі 5171 грн. 47 коп.;

встановлено дату платежу 11.12.2020 року, до сплати: кредит в сумі 4579 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту в сумі 0 грн. 00 коп., проценти в сумі 284 грн. 67 коп., а всього в сумі 4863 грн. 67 коп.;

встановлено дату платежу 27.12.2020 року, до сплати: кредит в сумі 4122 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту в сумі 0 грн. 00 коп., проценти в сумі 365 грн. 81 коп., а всього в сумі 4487 грн. 81 коп.;

встановлено дату платежу 07.01.2021 року, до сплати: кредит в сумі 3916 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту в сумі 0 грн. 00 коп., проценти в сумі 954 грн. 92 коп., а всього в сумі 4870 грн. 92 коп.;

встановлено дату платежу 15.01.2021 року, до сплати: кредит в сумі 3799 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту в сумі 0 грн. 00 коп., проценти в сумі 1742 грн. 05 коп., а всього в сумі 5541 грн. 05 коп.;

встановлено дату платежу 27.01.2021 року, до сплати: кредит в сумі 3610 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту в сумі 0 грн. 00 коп., проценти в сумі 2156 грн. 33 коп., а всього в сумі 5766 грн. 33 коп.;

встановлено дату платежу 09.03.2021 року, до сплати: кредит в сумі 3009 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту в сумі 0 грн. 00 коп., проценти в сумі 5255 грн. 23 коп., а всього в сумі 8264 грн. 23 коп.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним.

Відповідно до розрахунку суми заборгованості, який зазначений в позовній заяві та картки обліку виконання договору (а. с. 109), вбачається, що борг ОСОБА_1 перед ТОВ «МІЛОАН» складає в сумі 10069 грн. 62 коп., з яких: 3009 грн. 00 коп. заборгованість по тілу кредиту, 7060 грн. 62 коп. відсотки за користування кредитом, 00 грн. 00 коп. пеня за прострочення виконання фінансових зобов`язань.

Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За відсутності доказів, які б спростовували подані позивачем розрахунки заборгованості за вищевказаним договором, суд не має підстав піддавати їх сумніву.

Заборгованість на теперішній час ОСОБА_1 не погашена.

З врахуванням викладеного, заборгованість складає в сумі 10069 грн. 62 коп., з яких: 3009 грн. 00 коп. заборгованість по тілу кредиту, 7060 грн. 62 коп. відсотки за користування кредитом з 25.08.2020 року по 08.05.2021 року.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «МІЛОАН» обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки дані правовідносини, які склалися між сторонами по даній справі витікають з договірних відносин, які є обов`язковими для виконання сторонами в повному обсязі та з ОСОБА_1 підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 10069 грн. 62 коп.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що зустрічні позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог.

Відповідно платіжного доручення судові витрати позивача за подання зустрічної позовної заяви складають 2270 грн. 00 коп. (а. с. 81). Таким чином з ОСОБА_1 на користь ТОВ «МІЛОАН» підлягає стягненню грошові кошти у сумі 2270 грн. 00 коп. на відшкодування судових витрат.

Керуючись статтями 207, 639, 526, 527, 530, 612, 625, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про захист прав споживача - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зуївці Миргородського району Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», місцезнаходження: вул. Багговутівська, 17-21, м. Київ, 04107, суму заборгованості за кредитним договором № 2721255 від 25.08.2020 року в сумі 10069 (десять тисяч шістдесят дев`ять) грн. 62 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зуївці Миргородського району Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», місцезнаходження: вул. Багговутівська, 17-21, м. Київ, 04107, , судові витрати з оплати судового збору в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Відповідно до п.п. 15 п. 1 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Зуївці Миргородського району Полтавської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», місцезнаходження: вул. Багговутівська, 17-21, м. Київ, 04107, .

Повне судове рішення складено 16 серпня 2021 року.

Суддя: О. В. Ситник