Номер провадження: 22-ц/813/4458/21
Номер справи місцевого суду: 502/2346/19
Головуючий у першій інстанції Маслеников О. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

06.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.,

розглянувши питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою начальника Кілійського міжрайонного управління водного господарства Просяника Сергія Андрійовича на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 26 березня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кілійського міжрайонного управління водного господарства про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

26 березня 2020 року Кілійським районним судом Одеської області ухвалено рішення по даній справі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 26.11.2020 року начальник Кілійського міжрайонного управління водного господарства Просяник С.А. подав до суду апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт ставив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, посилаючись на продовжені на підприємстві обмежувальні заходи з метою запобігання розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, що різко і суттєво змінили умови праці, до яких організаційна, матеріально-технічна база і працівники підприємства не були готові, та у зв`язку з відсутністю підходящої для карантину організаційної структури праці, комп`ютерно-технічної бази, електронного документообігу, знань і навиків працівників до умов дистанційної роботи, а також у зв`язку з численною захворюваністю працівників, апелянт не мав можливості підготовити і подати апеляційну скаргу на рішення в установлений законом строк.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року апеляційного скаргу начальник Кілійського міжрайонного управління водного господарства на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 26 березня 2020 року залишено без руху з підстав недоплати судового збору у розмірі 520,71 грн. та через недоведеність поважності підстав пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Дана ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апелянту належить доплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 520,71 грн., а докази, що надані до суду апеляційної інстанції на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, а також визнання цих причин такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, у повній мірі не підтверджують наявність таких підстав.

На виконання вимог ували Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року апелянтом 19.02.2021 року, через засоби поштового зв`язку, подано заяву, що надійшла до суду у березні 2021 року.

В заяві на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянт просить відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі, посилаючись на неотримання на час подання цієї заяви Паспорту бюджетної програми на 2021 рік, що позбавляє можливості здійснювати платежі, в тому числі оплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в установлений в ухвалі строк.

Крім того, на доповнення заяви про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду апелянт пояснює, що статтею 356 ЦПК України суворо регламентовано форму і зміст апеляційної скарги, підготовка апеляційної скарги у відповідності до вимог чинного законодавства вимагає щонайменше доступ до матеріалів справи працівників апелянта, які здійснюють правовий супровід цієї справи і можливість працювати з цими і іншими документами по справі, що зберігаються на паперових носіях в офісі підприємства. Цифрові копії документів відсутні.

Апелянт також зазначає, що опинившись зненацька в режимі віддаленої роботи через карантинні обмеження, працівники апелянта втратили можливість підготувати апеляційну скаргу, оскільки значною мірою втратили доступ до документації, в тому числі до матеріалів судових справ, що зберігаються на паперових носіях у офісі підприємства. Карантинні обмеження різко і без попередження змінили істотні умови роботи таким чином, до яких матеріально-технічна база і працівники підприємства не були готові і не повинні були бути готові. Відсутність комп`ютерно-технічної бази, що відповідала би суттєво зміненим умовам праці, відсутність оцифрованих матеріалів судових справ, електронного документообігу, а також, численна захворюваність працівників, у поєднанні з іншими негативними наслідками карантинних обмежень, як от уникнення контактного спілкування задля запобігання розповсюдженню коронавірусної інфекції стали перешкодами і труднощами, що в результаті призвело до неможливості своєчасної підготовки і подання апеляційної скарги по справі. Контроль за зазначеними обставинами стоїть поза можливостями апелянта, який жодним чином не міг вплинути на ці обставини.

Крім того апелянт вказує, що підготовка поданих в жовтні 2020 року заяви про визнання документу таким, що не підлягає виконанню, та заяви про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду на відміну від підготовки апеляційної скарги не потребує аналізування усіх матеріалів судової справи в контексті оскаржуваного судового рішення, в тому числі, задля дотримання спеціально передбачених ст. 356 ЦПК України вимог закону про форму і зміст апеляційної скарги. Тобто, у екстраординарних умовах, які мали місце, такі заяви можуть бути підготовлені за відсутності доступу до усіх матеріалів справи, який тимчасово було втрачено. Повідомлення про наявність виконавчого документу, наприклад, надійшло у електронному вигляді від управління держказначейства у Кілійському районі і цієї інформації було достатньо для підготовки і подання відповідної заяви.

Апелянт наголошує, що коли доступ у повному обсязі до матеріалів на паперових носіях у офісі апелянта було відновлено, то, з урахуванням розумного терміну на підготовку, матеріали апеляційної скарги було підготовлено і направлено до суду разом із заявою про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження.

З урахуванням цих підстав апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду.

Ознайомившись з заявою про усунення недоліків апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За приписами ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Пункт 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Частинами 3 ст. 357 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Слід зазначити, що поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, апеляційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення.

За положеннями статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечило б рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Із практики ЄСПЛ також випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці ЄСПЛ.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року в справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У § § 46, 47 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, § § 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Апеляційним судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26 березня 2020 року Кілійським районним судом Одеської області ухвалено оскаржуване рішення суду.

Супровідним листом від 27.03.2020 року копію даного рішення суду направлено на поштову адресу апелянта - Кілійського МУВГ (а. с. 100). Крім того, з роздруківки підтвердження відправлення електронного листа копія рішення у справі про поновлення на роботі ОСОБА_1 у PDF-форматі 27.03.2020 року районним судом направлена на електронну адресу апелянта - Кілійського МУВГ: (а. с. 100а). Дана електронна адреса відповідає електронній адресі, зазначеній апелянтом в апеляційній скарзі.

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 132) Кілійське МУВГ 10.04.2020 року отримало поштою копію оскаржуваного рішення суду.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що 10.04.2020 року начальником Кілійського МУВГ подано до Кілійського районного суду Одеської області у даній справі заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. 14.04.2020 року представник Кілійського МУВГ за довіреністю Коваленко Іван Григорович приймав участь у судовому засіданні під час розгляду судом першої інстанції в межах цієї справи питання щодо визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. 16.10.2020 року т.в.о. начальника Кілійського МУВГ звернувся до суду з заявою про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Кілійського районного суду Одеської області від 26 березня 2020 року, проте апеляційної скарги на рішення суду до цієї заяви Кілійським МУВГ надано не було. 19.10.2020 року т.в.о. начальника Кілійського МУВГ подано до Кілійського районного суду Одеської області у даній справі заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. 22.10.2020 року до місцевого суду від Кілійського МУВГ надійшло клопотання про зупинення провадження щодо розгляду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню до відміни карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів.

Тобто, матеріалами справи встановлено, що скаржник мав можливість та реально вчиняв дії зі правового супроводу цієї справи в судах у період з 10.04.2020 року по 17.04.2020 року та з 16.10.2020 року.

Проте, з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у цій справі апелянт - Кілійське МУВГ, звернувся 26.11.2020 року, після спливу восьми місяців після ухвалення такого рішення та після більш ніж семи місяців з дня отримання копії цього рішення.

Разом з тим, звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення суду апелянт скористався своїм правом та подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, обґрунтовуючи пропуск такого строку продовженими на підприємстві обмежувальними заходами з метою запобігання розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19 та надаючи відповідні докази.

Системний наліз положень ст. 12, 127, 354, 357, 358 та пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України дає підстави вважати, що клопотання учасників справи про поновлення процесуального строку повинно бути вмотивоване та документально підтверджене.

На підтвердження обставин, на які посилається апелянт, як на підставу пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, скаржник надав наступні документи:

-копію наказу Кілійського МУВГ від 17.04.2020 року № 131,

-копію наказу Кілійського МУВГ від 27.10.2020 року № 306,

-копію наказу Кілійського МУВГ від 24.09.2020 року № 282,

-копію листа КНП «Кілійський медико-санітарної допомоги» Кілійської міської ради від 24.09.2020 року № 821,

-копію листа КНП «Кілійська багатопрофільна лікарня» Кілійської міської ради від 24.09.2020 № 1086,

-копії листків непрацездатності працівників Кілійського МУВГ від 10.09.2020 року, 13.10.2020 року, 19.10.2020 року, 21.10.2020 року, 22.10.2020 року, 23.10.2020 року, 26.10.2020 року,

-копію запиту Кілійського МУВГ від 09.11.2020 року № 682.

Разом з тим, з вказаних копій документів не вбачається, що саме для працівників підприємства, які виконують роботу з правового супроводу судових справ, встановлено дистанційний режим роботи та/або саме ці працівники знаходились на лікарняному.

Зокрема, можливість встановити наявність підстав, на які посилається скаржник як на підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, вбачається у разі подання скаржником, наприклад, графіків роботи працівників, графіків дистанційної роботи працівників, наказів про зміни в організації роботи щодо відновлення доступу працівників до офісу підприємства.

Також, з копії запиту Кілійського МУВГ від 09.11.2020 року № 682 , адресованого в.о. директору КНП «Кілійська багатопрофільна лікарня» Кілійської міської ради, не встановлено, що саме працівники юридичного підрозділу підприємства перебували на лікарняному у зв`язку з хворобою.

Крім того, з наказів Кілійського МУВГ від 24.09.2020 року № 282 та від 27.10.2020 року № 306 вбачається, що працівникам, які працюють у режимі «відділеної роботи», наказано виконувати свої посадові обов`язки за допомогою інформаційно-комунікаційних технологій упродовж робочого часу та провідному інженеру з застосування комп`ютерів наказано забезпечити належні технічні умови для виконання працівниками виробничих завдань віддалено в реального часу через Інтернет (а. с. 213-216).

За таких обставин, за умови надсилання районним судом на електронну адресу апелянта копії рішення суду та можливості ознайомлення апелянта з текстом такого рішення в ЄДРСР, де це рішення оприлюднено 30.03.2020 року, апеляційний суд критично ставиться до посилань апелянта про поважність причини пропуску на апеляційне оскарження рішення суду і визнання їх такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Разом з тим, апеляційна скарга на рішення суду апелянтом подана 26.11.2020 року під час дії карантину, що встановлений постановою КМУ №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», продовжений постановами від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та, зокрема згідно постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» дію карантину продовжено до 30 квітня 2021 року.

Таким чином, оскільки, апелянтом Кілійським МУВГ не доведено поважність підстав пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, зокрема щодо визнання їх такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою начальника Кілійського МУВГ на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 26 березня 2020 року.

З огляду на те, що клопотання про поновлення строку на апеляційне провадження не підлягає задоволенню, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити питання щодо клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору.

Слід зазначити, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою начальника Кілійського міжрайонного управління водного господарства Просяника Сергія Андрійовича на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 26 березня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кілійського міжрайонного управління водного господарства про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію цієї ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі, для відома.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Судді Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе

А.П. Заїкін

О.В. Князюк