Ухвала

Іменем України

17 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 524/6776/18

провадження № 61-12838ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 травня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 червня 2021 року у справі за позовом заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський Анатолій Григорович, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Наталя Анатоліївна, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп Олександр Едуардович, реєстраційна служба Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року заступник керівника Кременчуцької місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області та, уточнивши позовні вимоги, просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_3 нежитлове приміщення площею 46,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та повернути власнику - Кременчуцькій міській раді Полтавської області; скасувати державну реєстрацію та рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа О. Е. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 02 серпня 2018 року, індексний номер 42366686, номер запису про право власності - 27325495 та 27325501; скасувати державну реєстрацію та рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_2 від 08 вересня 2016 року, індексний номер 31291298, номер запису про право власності - 16284087; скасувати державну реєстрацію та рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовського А. Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_4 від 26 серпня 2016 року, індексний номер 31103599, номер запису про право власності - 16085008.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 травня 2021 року у задоволенні клопотання відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про залишення без розгляду позовної заяви заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський А. Г., приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н. А., приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О. Е., реєстраційна служба Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18 червня 2021 року апеляційну скаргу на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 14 травня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду повернуто особі, яка її подала.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідно до частини першої статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено вичерпний перелік ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду. Ухвала Крюківського районного суду м. Кременчука від 14 травня 2021 року не входить до переліку ухвал, зазначених у частині першої статті 353 ЦПК України, що можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 14 травня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 червня 2021 року, у якій заявниця, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити, позов залишити без розгляду.

Щодо вирішення питання про відкриття касаційного провадження в частині оскарження ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 травня 2021 року

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Оскільки ухвала Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 травня 2021 року не входить до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку, вона не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Щодо вирішення питання про відкриття касаційного провадження в частині оскарження ухвали Полтавського апеляційного суду від 18 червня 2021 року

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків про незаконність та неправильність судового рішення.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантії їх реалізації.

Встановлено, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 травня 2021 року повернуто заявниці.

Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 оскаржила до апеляційного суду ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, проте така ухвала не входить до переліку ухвал, зазначених у частині першій статті 353 ЦПК України, що можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

З таким висновком погоджується й Верховний Суд з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвалу, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 сформував правовий висновок про те, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення. Заперечення учасників процесу щодо наявності підстав для оскарження ухвал, які не можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, мають розглядатися судом при оскарженні рішення, ухваленого по суті спору. У зв`язку із цим право на суд, одним із аспектів якого є право доступу, в аспекті апеляційного оскарження таких ухвал підлягає обмеженню, яке застосовується з легітимною метою та зберігає пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду до визначеного частиною першою статті 353 ЦПК України переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду не відноситься, та обґрунтовано повернув апеляційну скаргу на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 цього Кодексу.

З наведеного випливає, що законом передбачено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду. У разі оскарження ухвали суду першої інстанції для апеляційного суду діє імперативна норма, яка передбачає повернення апеляційної скарги.

Аналіз змісту рішень Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року у справі № 3-рп/2010, від 02 листопада 2011 року у справі № 13-рп/2011, від 25 квітня 2012 року у справі № 11-рп/2012, які ухвалені з подібного питання дають підстави для висновку, що при вирішенні питання, чи підлягає оскарженню окремо від рішення суду ухвала суду першої інстанції, необхідно враховувати можливість/неможливість особи, що подає апеляційну скаргу, поновити свої права в інший спосіб, ніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

Отже, правильним є висновок апеляційного суду про повернення апеляційної скарги, оскільки заявниця має право захистити свої права в інший спосіб, ніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

У зв`язку з наведеним Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права. Наведені заявником приклади судової практики Верховного Суду не є релевантними.

В ухвалі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Skorik v. Ukraine» (Скорик проти України) зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягти.

Доводи заявниці про те, що апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу, порушив її право на доступ до суду Верховний Суд відхиляє, з огляду на таке.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою та запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ashingdane v. UnitedKingdom» (Ашингдейн проти Сполученого Королівства), заява 8225/78, § 57, від 13 лютого 2001 року у справі «Krombach v.France» (Кромбах проти Франції), заява 29731/96, § 96.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентується процесуальним законом. Звертаючись із апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може виступати самостійним об`єктом апеляційного оскарження, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункту 4 частини п`ятої статті 357 цього Кодексу.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Полтавського апеляційного суду від 18 червня 2021 року необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норми права щодо випадків апеляційного оскарження ухвал суду першої інстанції окремо від рішення суду є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом першим частини другої, частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 травня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 червня 2021 року у справі за позовом заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський Анатолій Григорович, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Наталя Анатоліївна, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп Олександр Едуардович, реєстраційна служба Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний