Справа № 454/763/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

за участю секретаря Синевської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя свої вимоги мотивує тим, що 19.10.2002р. уклала шлюб із відповідачем. Під час спільного їх проживання у шлюбі ними придбано квартиру загальною площею 38,9м.кв., що знаходиться в АДРЕСА_1 . Дана квартира придбана згідно договору купівлі-продажу від 02.08.2015р., що посвідчений приватним нотаріусом Бойчук Н.І., ціна договору становила 5183грн.. Вартість квартири станом на день поділу становить 280000грн., відповідно вартість 1/2 частки спірної квартири становить 140000грн. Зазначає, що неодноразово зверталася до відповідача з проханням розділити спільне майно, але станом на день подання позову відповідач жодної відповіді не надав і добровільно поділити майно не погоджується. Просить суд визнати спільним майном подружжя квартиру загальною площею 38,9м.кв., що знаходиться в АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Матвійчук Г.М. зазначила, що її довіритель фактично не заперечує щодо поділу спільного майна подружжя, оскільки спору щодо спільного майна подружжя між сторонами не виникає. Вказує, що твердження позивачки щодо вартості спільної квартири в сумі 280000грн. не відповідає дійсності та не підтверджується жодними доказами. Крім цього, площа спільної квартири становить 28,9м.кв. та придбана вона в серпні 2005р., а не 2015 році, як зазначає позивач. Жодного покращення даної квартири сторонами не здійснювалося, а лише декілька разів здійснювався санітарний ремонт. Також заперечує факт звернення позивачки до відповідача з проханням поділити спільне майно, оскільки з грудня 2020 року сторони не підтримують жодних стосунків, не спілкуються між собою, в тому числі щодо поділу майна. Як зазначає відповідач, спору між сторонами щодо квартири немає, оскільки на час її придбання сторони перебували у шлюбі, відповідач не заперечує права позивачки на 1/2 частину квартири. Відтак судові витрати не підлягають стягненню із відповідача. Просить врахувати вказаний відзив при ухваленні рішення.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Чернявський Р.І. в судове засідання не прибув, надав суду заяву у якій зазначив, що підтримує позовні вимоги, просить задовольнити, розгляд справи проводити у йог ота позивача відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Матвійчук Г.М. в судове засідання не прибула, надала суду заяву у якій просила розгляд справи проводи у її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину квартири визнає, щодо стягнення із відповідача судових витрат заперечує.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази по справі суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено в ході розгляду справи, сторони 19.10.2002р. зареєстрували шлюб, який згідно рішення районного суду від 18.01.2021р. між ними розірвано.

Перебуваючи у шлюбі 02.08.2005 року відповідач ОСОБА_2 купив у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири становить 28,9 м.кв., в тому числі житлова площа квартири становить 15,8м.кв. Продаж здійснено за 5183грн.

Із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.08.2005р., ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2005р. належить квартира АДРЕСА_1 .

Щодо вартості квартири станом на день поділу майна подружжя в сумі 280 000грн. позивачем доказів суду не надано.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до роз`ясень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 370 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що вищевказане спірне майно набуте сторонами в шлюбі, тому суд приходить до висновку, що вищевказане майно в силу приписів ст. 60 СК України є спільним сумісним сторін, а тому їх частки у ньому є рівними.

Відповідно, вимога позивачки про визнання спільним майном подружжя квартиру загальною площею 28,9 м.кв., що знаходиться в АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири підлягають до задоволення в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що звертаючись із даним позовом до суду позивачкою згідно платіжного доручення від 09.03.2021р. сплачено судовий збір в сумі 1400грн.

Згідно п.4 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Враховуючи обставини справи, суд покладає судові витрати на сторони в рівних частках, та приходить до висновку про стягнення із відповідача ОСОБА_2 в користь позивачки ОСОБА_1 700грн. сплаченого судового збору. Відтак вимога позивачки про стягнення із відповідача судового збору в сумі 1700грн. підлягає до задоволення частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 28,9м.кв. спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальна площа якої становить 28,9м.кв.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце знаходження - АДРЕСА_1 .

Головуючий: Т. В. Струс