Постанова

Іменем України

16 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 554/9278/16-ц

провадження № 61-18563св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: виконавчий комітет Полтавської міської ради, комунальне підприємство «Полтава-Сервіс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Дорош А. І., Лобова А. О., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Полтавської міської ради, КП «Полтава-Сервіс» про зобов`язання вчинити дії та визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням 10 сесії шостого скликання Полтавської міської ради від 28 квітня 2011 року «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для влаштування автостоянки по

АДРЕСА_1 " надано комунальному підприємству «Полтава - Сервіс» Полтавської міської ради дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку орієнтованою площею 0,3823 га по АДРЕСА_1 для влаштування автостоянки. На виконання вищевказаного рішення між комунальним підприємством «Полтава-Сервіс" Полтавської міської ради та приватним підприємством «Карсад І» укладено договір № 216 про співробітництво на комунальній автостоянці від 10 листопада 2011 року. На наданій земельній ділянці розташований об`єкт права власності приватного підприємства «Карсад І», а саме: автостоянка за адресою АДРЕСА_1 , яка побудована за кошти ПП «Карсад І». Комунальне підприємство «Полтава-Сервіс» Полтавської міської ради з метою ефективної роботи по створенню та облаштуванню додаткових місць для зберігання автотранспорту на комунальній автостоянці по АДРЕСА_1 передало приватному підприємству «Карсад І» права по організації та створенню належних умов для зберігання автотранспорту на комунальній автостоянці в компенсацію за використання цих прав сплачує комунальному підприємству «Полтава-Сервіс» Полтавської міської ради грошові кошти. З метою врегулювання даних відносин між сторонами укладено договір про співробітництво на комунальній автостоянці по АДРЕСА_1 від

10 листопада 2011 року. Для організації тимчасової комунальної автостоянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1, на підставі рішення тринадцята сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 07 вересня 2011 року укладено договір оренди землі від 04 листопада 2011 року між Полтавською міською радою, в особі першого заступника міського голови Стеценка В. В., та комунальним підприємством «Полтава-Сервіс» Полтавської міської ради. В оренду передана земельна ділянка площею 4049 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки: :18:001:0107, з орендною платою на рік 22 003,08 грн. З метою створення єдиного майнового комплексу приватним підприємством «Карсад І» на зазначеній ділянці здійснено будівництво охоронного приміщення. На земельній ділянці за адресою по АДРЕСА_1 знаходяться об?єкти майна приватного підприємства «Карсад І», а саме: будівля охорони А, будівля охорони Б (незавершене будівництво), огорожа № 1 4049 м., ворота № 2, № 3, замощення №4. Позивач вказує, що він директором ПП «Карсад І».

ОСОБА_1 просив визнати право власності за ПП «Карсад І» на об?єкти майна, які знаходяться на автостоянці за адресою: по АДРЕСА_1 , а саме: будівля охорони А, будівля охорони Б (незавершене будівництво), огорожа № 1 4049 м., ворота № 2, № 3, замощення № 4; зобов`язати уповноважену реєстраційну службу зареєструвати право власності на об`єкти майна, які знаходяться на автостоянці за адресою по АДРЕСА_1 , а саме: будівля охорони А площею 8,8 кв.м., будівля охорони Б площею 56,3 кв.м., огорожа № 1 площею 426,3 кв.м., ворота №2 площею 7,7, ворота №3 площею 10,6 кв.м., замощення №4 площею 124 кв.м.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 23 грудня 2016 року, з урахуванням ухвали Октябрського районного суду міста Полтави від 04 квітня

2017 року про виправлення описки, позовні вимоги задоволено.

Визнано за ПП «Карсад І» право власності на об?єкти майна, які знаходяться на автостоянці за адресою по АДРЕСА_1 , а саме: будівля охорони А, площею 8,8 кв.м, будівля охорони Б (незавершене будівництво) площею 56,3 кв.м, огорожа № 1 площею 426,3 кв.м, ворота № 2 площею 7,7 кв.м. ворота

№ 3 площею 10,6 кв.м, замощення № 4 площею 124 кв.м.

Зобов?язано уповноважену реєстраційну службу зареєструвати за ПП «Карсад І» право власності на об?єкти майна, які знаходяться на автостоянці за адресою по АДРЕСА_1 , а саме: будівля охорони А площею 8,8 кв.м., будівля охорони Б (незавершене будівництво) площею 56,3 кв.м., огорожа № 1 площею 426,3 кв.м., ворота № 2 площею 7,7 кв.м, ворота № З площею 10,6 кв.м., замощення № 4 площею 124 кв.м.

Посилаючись на частину першу статті 328 ЦК України, яка передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів, та на статтю 392 ЦК України, згідно якоївласник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року апеляційну скаргу Полтавської міської ради задоволено.

Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 23 грудня 2016 року та ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 04 квітня 2017 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Полтавської міської ради, КП «Полтава-Сервіс» про зобов`язання вчинити дії та визнання права власності - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Полтавської міської ради витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі

2 522,40 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із недоведеності позивачем, як фізичною особою, порушеного свого права. Крім того, апеляційний суд вказав, що позов пред?явлено не до належного відповідача.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

10 грудня 2020 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року та залишити в силі рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 23 грудня 2016 року та ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 04 квітня 2017 року.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 686/22924/16-ц, постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 573/595/17, постанові Верховного суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-224цс14, постанові Верховного суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/16246/17.

Доводи інших учасників справи

16 січня 2021 року Полтавська міська рада через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Полтавського апеляційного суду від 11 листопада

2020 року - без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи Октябрського районного суду міста Полтави.

Зупинено дію постанови Полтавського апеляційного суду від 11 листопада

2020 року до закінчення касаційного провадження.

25 січня 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

Рішенням 10 сесії шостого скликання Полтавської міської ради від 28 квітня

2011 року «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для влаштування автостоянки по АДРЕСА_1 » надано комунальному підприємству «Полтава-Сервіс» Полтавської міської ради дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку орієнтованою площею 0,3823 га по

АДРЕСА_1 для влаштування автостоянки.

На виконання вищевказаного рішення між комунальним підприємством «Полтава-Сервіс» Полтавської міської ради та приватним підприємством «Карсад І» укладено договір № 216 про співробітництво на комунальній автостоянці від 10 листопада 2011 року.

На надані1 земельній ділянці розташований об`єкт права власності приватного підприємства «Карсад І», а саме: автостоянка за адресою м. Полтава,

вул. Нікітченка, 7-а, яка побудована за кошти ПП «Карсад І».

КП «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради з метою ефективної роботи по створенню та облаштуванню додаткових місць для зберігання автотранспорту на комунальній автостоянці по АДРЕСА_1 передало приватному підприємству «Карсад І» права по організації та створенню належних умов для зберігання автотранспорту на комунальній автостоянці в компенсацію за використання цих прав сплачує комунальному підприємству «Полтава сервіс» Полтавської міської ради грошові кошти.

З метою врегулювання даних відносин між сторонами укладено договір про співробітництво на комунальній автостоянці по АДРЕСА_1 від

10 листопада 2011 року.

Для організації тимчасової комунальної автостоянки, яка знаходиться по

АДРЕСА_1, на підставі рішення тринадцята сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 07 вересня 2011 року укладено договір оренди землі від 04 листопада 2011 року між Полтавською міською радою, в особі першого заступника міського голови Стеценка В.В., та КП «Полтава-Сервіс» Полтавської міської ради.

В оренду передана земельна ділянка площею 4049 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки: :18:001:0107, з орендною платою на рік

22 003,08 грн.

З метою створення єдиного майнового комплексу ПП «Карсад І» на зазначеній ділянці здійснено будівництво охоронного приміщення. На земельній ділянці за адресою по АДРЕСА_1 знаходяться об?єкти майна приватного підприємства «Карсад І», а саме: будівля охорони А, будівля охорони Б (незавершене будівництво), огорожа № 1, ворота № 2, № 3, замощення №4.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З матеріалів справи відомо, що предметом позову ОСОБА_1 , як фізичної особи, є визнання права власності за ПП «Карсад І» на об?єкти майна, які знаходяться на автостоянці за адресою по АДРЕСА_1 , а саме: будівля охорони А, будівля охорони Б (незавершене будівництво), огорожа № 1 4049 м., ворота № 2, № 3, замощення № 4; зобов?язати уповноважену реєстраційну службу зареєструвати право власності на об?єкти майна, які знаходяться на автостоянці за адресою по АДРЕСА_1 , а саме: будівля охорони А площею

8,8 кв.м., будівля охорони Б площею 56,3 кв.м., огорожа № 1 площею 426,3 кв.м., ворота №2 площею 7,7, ворота №3 площею 10,6 кв.м., замощення №4 площею

124 кв.м.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року

№ 18-рп/2004щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Апеляційний суд встановивши, що у даній справі позивачем є фізична особа ОСОБА_1 , який пред`явив вимоги до виконавчого комітету Полтавської міської ради та КП «Полтава-Сервіс», згідно яких просив суд визнати право власності за ПП «Карсад І» на будівлі охорони, які знаходяться на автостоянці за вище вказаною адресою, тобто заявлені ОСОБА_1 , як фізичною особою, вимоги спрямовані на створення цивільних прав у ПП «Карсад І», а саме на виникнення у цього підприємства права власності на спірні об?єкти, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову, оскільки у позові відсутні обґрунтування щодо порушення, невизнання або оспорювання будь-ким із зазначених ОСОБА_1 відповідачів прав, свобод чи законних інтересів позивача як фізичної особи.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновком суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,

від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Полтавського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює дію постанови Полтавського апеляційного суду від 11 листопада

2020 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року залишити без змін.

Поновити дію постанови Полтавського апеляційного суду від 11 листопада

2020 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська