П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 17 " серпня 2021 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 266/5820/20

Номер провадження 22-ц/804/1996/21

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.

за участю секретаря: Грішко С.В.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 травня 2021 року головуючого судді Д`яченко Д.О. зі складанням повного тексту судового рішення 28 травня 2021 року по цивільній справі про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 постійно порушує особисті немайнові права, які виражаються у поширенні про ОСОБА_1 інформації, яка є неправдивою та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію.

З 15 серпня 1996 року по 13 листопада 2008 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України. З 02 березня 2017 року по 12 січня 2020 року займав посаду начальника відділу розслідування та аналітичної роботи служби морської безпеки в ДП «Маріупольський морський торговельний порт». З 13 січня 2020 року по 11 травня 2020 року займав посаду заступника начальника служби з питань внутрішньої безпеки в ДП «Маріупольський морський торговельний порт».

ІНФОРМАЦІЯ_3 о 18-11 год. відповідачем на персональній сторінці в соціальній мережі Fасеbоок за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 було опубліковано статтю з назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_2 " наступного змісту : далі - цитація мовою оригіналу із дотриманням пунктуації та орфографії автора : «Порту Мариуполь аудит нужен как воздух ! З коментарів до відео публікації:... "Так это ж в РСУ порта, охранник СМБ проверяющего воспитывает. До сих пор работает. Молодчага!" Интересно, это ж как надо было "достать", чтобы "отутюжить" обидчика, да еще и на работе!...Для тех кто не знает, сообщаю, что в СМБ порта, согласно штата, работают больше 300 разношерстной... "публики", не понимающей для чего существуют Законы (ярким тому подтверждением являются допросы с угрозами поповиченком, мурляном, черным, во время рабочего дня, членов "независимого профсоюза" о чем указано в соответствующих документах заявителями) от которой можно ожидать чего угодно. Кстати, в порту сейчас осталось приблизительно столько, специалистов - докеров. (Справка: служба морской безопасности-структура морского порта в которую, согласно утвержденного КАБМИУ "Типового положения об СМБ", должны входить специалисты - сотрудники имеющие морское образование с определенными требования и знаниями морской отрасли. В порту Мариуполь т.н. "офицеры" -СМБ это бывшие работники милиции, не имеющие ни морского образования, ни "понятия о работе порта". Начальник СМБ- он же, в недалеком прошлом, начальник тюрьмы г.Кропивницкого). Вот поэтому в порту "ЗОНА", а те кто хочет изменений и верховенства права постоянно находятся "под колпаком" и "видео шпионажем". Только за 2 года портом Мариуполь на средства видео шпионажа (камеры слежения) было выплачено "нужным" предпринимателям более 6,5 миллионов гривен. О том, что ЭТО расточительство может свидетельствовать тот факт, что в 2016 году на вышке 4 причала было установлено 8 (восемь) видеокамер, ценой до 35.000 гривен. По полученной информации, руководители структурных подразделений, сотрудники СМБ "шпионят" за неугодными работниками порта не только во время рабочего дня , но и в режиме "Он - Лайн", через свои "гаджеты" ...дома. Так где же наше СБУ, ведь видеосъемка в порту запрещена? Господа, а может пора уже начать гнать с ГОСУДАРСТВЕННЫХ портов подобную НЕЧЕСТЬ, возомнившую себя богами?».

Крім того, коментуючи власну публікацію від ІНФОРМАЦІЯ_4, розміщену о 09:51 год. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 зазначає (мовою оригіналу) : «А меня читать не надо...Я документам привык верить, а не бла- бла" бла ,в защиту воров. Мне личность ОСОБА_8 абсолютно фиолетова...не я нарушал закон производя незаконные увольнения.. Как то так получилось что именно он не не " ОСОБА_3 " был тем кто безмозгло решил расправится с нашим профсоюзом руками ОСОБА_11 , ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_1, ОСОБА_16, ОСОБА_17 да и еще десятеа им подобным жо...олизам..Тае, что как видишь, не только олень ...Личная обида..? Я его как стивидора, тем более посредственного, не знал .. .В то ,время я уже работал старшим стивидором.. Да, ты прааильно сказал, во всех грехах на предприятии виноват один...роботодатель, он же руководитель... Для удобства восприятия моих слов почитай Ст.45 КЗоТа...Кстати, для тебя лично я последний раз пишу этот ответ.. Не могу разговаривать с людьми, мягко говоря ...трусливыми. Будет фото, будем общться. По ока.».

Одночасно, з публікації відповідача від ІНФОРМАЦІЯ_6, розміщеної о 12:03 год. зазначено: «Как работает "Система" в мариупольском порту. Такими действиями вассалы ОСОБА_8 - ОСОБА_14, а именно ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_1, ОСОБА_16, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 и многие другие , запугивая "неугодных", подавляя волю и желание жить в цивилизованном мире, уничтожают личность на ГОСУДАРСТВЕННОСТЬ предприятии, превращая ЧЕЛОВЕКА в раба.

У цих повідомленнях є конкретні факти, підстави, особи, які вчинили такі діяння, а тому вони не можуть бути визнані оціночними судженнями.

Одночасно позивач зазначає,що він ніколи не був притягнутий до кримінальної або адміністративної відповідальності,не має судимостей та веде законослухняний образ життя. На теперішній час закон не позбавляє можливості будь-кого,кому відомі факти про скоєння злочину звернутись з заявами до правоохоронних органів з метою їх перевірки. По теперішній час з наведених в публікаціях підстав він до будь-яких правоохоронних органів не викликався,будь-яких слідчих дій за його участю не проводилось,що вкотре доводить про наклеп з боку відповідача . За тривалий час роботи в правоохоронних органах та в ДП «ММТП» позивач не мав жодної догани, зарекомендував як сумлінний працівник, для якого дотримання законодавства завжди було пріоритетом в роботі, тому вищенаведені заяви відповідача, є принизливими та такими, що шкодять репутації позивача. Навіть батькам позивача, які мають вже похилий вік та не вміють користуватись інтернетом, і тим паче соціальною мережею Faсеbоок, стало відомо про поширення ОСОБА_2 неправдивої інформації. У матері позивача погіршився душевний стан внаслідок вищенаведеного, вона вимушена була вживати ліки. Отже, протиправні дії відповідача, створили дискомфорт та порушили спокій членів сім`ї позивача, погіршили настрій та психологічну рівновагу і привели до нервових переживань не тільки позивача, а ще й його сім`ї.

Крім того вказував, що дана публікація є не єдиною на сторінці ОСОБА_2 у Faсеbоок відносно позивача, на сторінку відповідача підписана значна кількість осіб, які мали змогу реагувати на вказані у позовній заяві публікації так званими «лайками». До дня звернення з позовною заявою всі згадані публікації були відкритими для перегляду та доступні для необмеженого кола осіб. Текст публікацій містив фактичні твердження про скоєння позивачем ряду злочинів та суб`єктивну думку відповідача, висловленою у формі образи, що виходить за межі загальноприйнятих моральних норм та принижує честь і гідність, тобто, порушує особисті немайнові права.

Крім того, позивач, зазначав, що це негативно вплинуло на його ділову репутацію, дискредитувало в очах підлеглих, наслідком чого є вимушені зміни у житті і стосунках з людьми, суттєве і невідворотне зниження престижу і ділової репутації. Так чи інакше, позивачу доводиться пояснювати і спростовувати неправдиву інформацію, поширену відповідачем серед працівників ДП «ММТП», що викликає напруження в колективі, адже висвітлюють як людину, що не відповідає вимогам посади, яку займає, а також як особу, яка не має високих моральних цінностей, що призводить до негативного упередженого ставлення до позивача з боку осіб, які ознайомилися з текстом, викладеним у публікаціях на сторінці відповідача. У зв`язку з викладеним вище, за захистом своїх порушених прав позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Тому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:- визнати інформацію, опубліковану на персональній сторінці відповідача ОСОБА_2 у соціальній мережі Facebook ІНФОРМАЦІЯ_3 о 18-11 годині, ІНФОРМАЦІЯ_4 09-51 годині (коментар ОСОБА_2 від ІНФОРМАЦІЯ_5), ІНФОРМАЦІЯ_6 о 12-03 годині недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права і свободи, принижує честь, гідність, ділову репутацію; - зобов`язати ОСОБА_2 у триденний строк з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook, шляхом публікації офіційного спростування наступного змісту: " Спростування! Шановні користувачі! Визнаю, що інформація, викладена на моїй сторінці соціальної мережі Facebook ІНФОРМАЦІЯ_3 о 18-11 годині, ІНФОРМАЦІЯ_4 09-51 годині (коментар ОСОБА_2 від ІНФОРМАЦІЯ_5), ІНФОРМАЦІЯ_6 о 12-03 годині про робітника ДП "ММТП" ОСОБА_1 є недостовірною, не відповідає дійсності, порушує права і свободи, принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 "; - зобов`язати ОСОБА_2 видалити інформацію, що принижує честь, гідність та ділову репутацію зі своїх персональних сторінок у соціальній мережі Facebook; - стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму завданої моральної шкоди в розмірі 10 грн та судові витрати.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема, зазначено, що посилання суду першої інстанції на рішення Європейського суду з прав людини стороною по справі в якому були публічні особи є помилковим, оскільки позивач не належить до категорії публічних осіб.

У зазначених в позовній заяві публікаціях вказано, що позивач нібито причетний до численних корупційних схем, однак, зауважує, позивач ніколи не був притягнутий до кримінальної або адміністративної відповідальності, не має судимостей та веде законослухняний спосіб життя. На теперішній час закон не позбавляє можливості будь-кого, кому відомі факти про корупцію звернутись з заявами до правоохоронних органів з метою їх перевірки. З публікації ОСОБА_2 в Facebook від 10 січня 2020 року вбачається, що ним нібито подана заява до Генеральної Прокуратури та Прокуратури Донецької області, але по теперішній час з наведених в публікації підстав позивач до будь-яких правоохоронних органів не викликався, будь-яких слідчих дій за участю позивача не проводилось, що вкотре доводить про наклеп з боку відповідача.

З посиланням на рішення Європейського суду, норми КПК України, принцип презумпції невинуватості, що закріплений у ст. 62 Конституції України, ст. 6 Європейського конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 11 Загальної декларації прав людини, вказує, що посилання на конкретну фізичну особу у контексті її зв`язку зі злочином, кримінальним провадженням чи його розслідуванням можливе лише у випадку, коли особа перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного. При вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості необхідно брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені, й важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи (рішення у справі «Дактарас проти Литви», від 24 листопада 2000 року). Зазначена позиція підтримана Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 484/2781/19-ц.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Басівського В.О. мотивований необґрунтованістю апеляційної скарги . В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення, що оскаржується, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Проте , доводи апеляційної скарги апелянта зводяться до його непогодження із винесеним судовим рішенням. В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 вказує, що суд недоречно посилається в своєму рішенні на рішення Європейського суду з прав людини, оскільки стороною по наведеним справам були публічні особи, в той час, як позивач ОСОБА_1 не є публічною особою, у зв`язку із чим він є «менш доступним для критики». Також, скаржник зазначає, що оскільки стосовно позивача не існує вироку про визнання його винуватості і він не притягувався до кримінальної відповідальності за будь-які злочини, тому відповідач порушує принцип презумпції невинуватості.Проте вказані доводи апелянта є безпідставними, а посилання на рішення Європейського суду з прав людини «Грабчук проти України» (заява № 8599/02), «Довженко проти України» (заява №36650/03), «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 р., які містять висновки щодо розповсюдження інформації, пов`язаної з порушенням принципу презумпції невинуватості посадовими особами державного органу, в той час, як відповідач ОСОБА_2 не є посадовою особою державного органу, а працює докером-механізатором у ДП «Маріупольський морський торговельний порт» та одночасно є головою первинної профспілкової організації незалежної профспілки порту - не стосуються суб`єктів існуючого судового спору.

Розлогі міркування автора апеляційної скарги, об`ємні і недоречні цитати з нормативних актів і судових рішень, які не мають відношення до даного спору. Так, висновок суду, що позивачем не доведений негативний вплив висловлювань на його честь, гідність і ділову репутацію, взагалі не оскаржується апелянтом.

Не оскаржує апелянт і висновок суду, що факти, які б доводили, що зазначені вище висловлювання відповідача ОСОБА_2 на своїй сторінці в соціальній мережі Фейсбук мотивоване цілеспрямованими діями на приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 , відсутні.

Не піддається сумніву апелянтом і зроблений судом аналіз змісту спірних публікацій, внаслідок якого суд дійшов до висновку про відсутність у ньому фактичних даних та вважає, що з огляду на характер використання мовних засобів (епітетів, гіпербол, метафор) наведені висловлювання є оціночними судженнями (суб`єктивною оцінкою) відповідача, а відтак - не підлягають спростуванню .

Що ж стосується посилання в оскаржуваному рішенні суду на рішення Європейського суду з прав людини, то суд першої інстанції абсолютно доречно використовує зазначену судову практику, застосовуючи висновки Європейського суду стосовно до даних правовідносин без прив`язки до конкретного суб`єктного складу. У рішенні суду першої інстанції взагалі відсутнє твердження, що позивач ОСОБА_1 є публічною особою.

Вважають, що судом першої інстанції була надана належна оцінка доводам сторін та наданим доказам, та був забезпечений такий баланс.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначати характер розповсюдженої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Сторона відповідача вважає, та під час судового розгляду справи у суді першої інстанції за допомогою належних та допустимих доказів довела, що відповідач висловлював виключно оціночні судження, і суд дійшов до обґрунтованого категоричного висновку, що поширена ОСОБА_2 інформація є оціночними судженнями, оскільки її автором вживаються мовно-стилістичні засоби, тобто автор припускає певну інформацію, а не стверджує її. Інформація містить суб`єктивну критику діяльності позивача, як співробітника морського порту і не може вважатись викладеною у формі подачі істинних фактів.

Позивач у своїй апеляційній скарзі, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції посилається на нібито порушення норм матеріального та процесуального права. Разом з тим, не вказує, які саме норми матеріального права були порушені, не застосовані, чи застосовані не належним чином, а також не вказує, яким чином була порушена процедура (процес) розгляду цивільної справи. Просили у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 травня 2021 року відмовити в повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, проти вимог яких заперечував представник відповідача адвокат Басівський В.О.

У судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 не з*явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання 04 серпня 2021 року телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.9-13 за № 2196 (а.с.185-186). Надав заяву про розгляд справи за його відсутністю та за участю його представника адвоката Басівського В.О.У задоволенні апеляційної скарги просив відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін (а.с.187).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 з 15 серпня 1996 року по 13 листопада 2008 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 02 березня 2017 року по 12 січня 2020 року займав посаду начальника відділу розслідування та аналітичної роботи служби морської безпеки в ДП «Маріупольський морський торговельний порт», з 13 січня 2020 року по 11 травня 2020 року займав посаду заступника начальника служби з питань внутрішньої безпеки, з 12 травня 2020 року по 02 серпня 2020 року працював начальником відділу розслідувань та аналітичної роботи СМБ, з 03 серпня 2020 року працював провідним інженером відділу розслідувань та аналітичної роботи служби безпеки.

ІНФОРМАЦІЯ_3 о 18-11 год. відповідачем на персональній сторінці в соціальній мережі Fасеbоок за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 було опубліковано статтю з назвою (мовою оригіналу ) : « ІНФОРМАЦІЯ_2 з наступним змістом: «Порту Мариуполь аудит нужен как воздух !

Из комментарий к видео публикации:... "Так это ж в РСУ порта, охранник СМБ проверяющего воспитывает. До сих пор работает. Молодчага!" Интересно, это ж как надо было "достать", чтобы "отутюжить" обидчика, да еще и на работе!...Для тех кто не знает, сообщаю, что в СМБ порта, согласно штата, работают больше 300 разношерстной... "публики", не понимающей для чего существуют Законы (ярким тому подтверждением являются допросы с угрозами поповиченком, мурляном, черным, во время рабочего дня, членов "независимого профсоюза" о чем указано в соответствующих документах заявителями) от которой можно ожидать чего угодно. Кстати, в порту сейчас осталось приблизительно столько, специалистов - докеров. (Справка: служба морской безопасности-структура морского порта в которую, согласно утвержденного КАБМИУ "Типового положения об СМБ", должны входить специалисты - сотрудники имеющие морское образование с определенными требования и знаниями морской отрасли. В порту Мариуполь т.н. "офицеры" -СМБ это бывшие работники милиции, не имеющие ни морского образования , ни "понятия о работе порта". Начальник СМБ- он же, в недалеком прошлом, начальник тюрьмы г.Кропивницкого). Вот поэтому в порту "ЗОНА", а те кто хочет изменений и верховенства права постоянно находятся "под колпаком" и "видео шпионажем". Только за 2 года портом Мариуполь на средства видео шпионажа (камеры слежения) было выплачено "нужным" предпринимателям более 6,5 миллионов гривен. О том, что ЭТО расточительство может свидетельствовать тот факт, что в 2016 году на вышке 4 причала было установлено 8 (восемь) видеокамер, ценой до 35.000 гривен. По полученной информации, руководители структурных подразделений, сотрудники СМБ "шпионят" за неугодными работниками порта не только во время рабочего дня , но и в режиме "Он - Лайн", через свои "гаджеты" ...дома. Так где же наше СБУ, ведь видеосъемка в порту запрещена? Господа, а может пора уже начать гнать с ГОСУДАРСТВЕННЫХ портов подобную НЕЧЕСТЬ, возомнившую себя богами?».

Крім того, коментуючи власну публікацію від ІНФОРМАЦІЯ_4, розміщену о 09:51 год. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 зазначає (мовою оригіналу ) : «А меня читать не надо...Я документам привык верить, а не бла- бла" бла ,в защиту воров. Мне личность ОСОБА_8 абсолютно фиолетова...не я нарушал закон производя незаконные увольнения.. Как то так получилось что именно он не не " ОСОБА_3 " был тем кто безмозгло решил расправится с нашим профсоюзом руками ОСОБА_11,ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_1, ОСОБА_16, ОСОБА_17 да и еще десятеа им подобным жо...олизам..Тае, что как видишь, не только олень ...Личная обида..? Я его как стивидора, тем более посредственного, не знал .. .В то ,время я уже работал старшим стивидором.. Да, ты прааильно сказал, во всех грехах на предприятии виноват один...работодатель, он же руководитель... Для удобства восприятия моих слов почитай Ст.45 КЗоТа...Кстати, для тебя лично я последний раз пишу этот ответ.. Не могу разговаривать с людьми , мягко говоря ...трусливыми. Будет фото, будем общться. По ока.».

Одночасно, з публікації відповідача від ІНФОРМАЦІЯ_6, розміщеної о 12:03 год. зазначено (мовою оригіналу ) : «Как работает "Система" в мариупольском порту. Такими действиями вассалы ОСОБА_8 - ОСОБА_14, а именно ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_1, ОСОБА_16, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 и многие другие , запугивая "неугодных", подавляя волю и желание жить в цивилизованном мире, уничтожают личность на ГОСУДАРСТВЕННОСТЬ предприятии, превращая ЧЕЛОВЕКА в раба.

Відповідно до довідки МВС серії ААА № 0939782 від 09 вересня 2020 року ОСОБА_1 станом на 09 вересня 2020 року на території України до кримінальної відповідальності не притягався.

Відповідно до заяви від 06 лютого 2018 року підписаної ОСОБА_5 , останній звертався до керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 з проханням надати інформацію щодо ходу розслідування заяви щодо незаконних та протиправних дій дирекції порту по відношенні до нього.

Заявою від 27 квітня 2017 року ОСОБА_5 звертався до обласної прокуратури Донецької області щодо незаконних дій посадових осіб СМБ та порту.

Відповідно до заяви ОСОБА_6 від 03 лютого 2017 року на ім`я голови Первинної профспілкової організації ДП Маріупольський морський торгівельний порт Профспілки працівників вугільної промисловості України (далі - ППО ДП ММТП ППВП України) ОСОБА_2 вбачається, що заява щодо доцільності перебування ОСОБА_7 у новій профспілці та її діяльності.

02 лютого 2018 року на ім`я голови ППО ДП ММТП ПРВПУ ОСОБА_2 надано скаргу щодо примусу працівника вийти з профспілки.

16 жовтня 2015 року на ім`я директора ОСОБА_8 від голови ДП ММТП ПРВП ОСОБА_2 надійшов рапорт щодо захисту його прав як працівника та застереження щодо звернення до правоохоронних органів у випадку подальших переслідувань.

Відповідно до листа директора ДП «ММТП» ОСОБА_8 до голови ППО ДП ММТП ПРВП України ОСОБА_2 від 10 березня 2016 року №18/96 повідомлено, про введення в дію положення про забезпечення пропускного, внутрішньооб`єктного режиму та морської безпеки на території порту та відсутність порушень трудової дисципліни з боку працівників.

Відповідно до заяви-рапорта поданого на ім`я керівника СМБ ДП «ММТП» від 10 вересня 2017 року охоронець повідомив про порушення трудового законодавства.

Також, 26 серпня 2018 року виборному органу ППО ДП ММТП ППВП України, надсилалась відповідь директора підприємства щодо результатів розгляду матеріалів відео спостережень,що проводилися у зміну з 20.00 год. 18 червня 2018 року до 08.00 год.19 червня 2018 року .

Згідно з рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 грудня 2018 року № 266/3788/17 позов ОСОБА_9 до ДП ММТП про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку задоволено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 14 березня 2019 року рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 грудня 2018 № 266/3788/17 залишено без змін.

17 серпня 2016 року головою ППО ДП ММТП ППВП України ОСОБА_2 на ім`я директора ДМ ММТП надіслало супровідний лист зі скаргою щодо неправомірних дій СМБ порту.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 04 листопада 2015 року по справі № 266/3180/15-ц апеляційну скаргу ДП ММТП відхилено, рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 24 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_10 до ДП ММТП про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, залишено без змін.

03 вересня 2018 року заява ОСОБА_2 з проханням відкрити кримінальне провадження відносно незаконних дій щодо розповсюдження конфіденційної інформації без згоди була направлена на адресу Генеральної прокуратури та Прокуратури Донецької області. Також, дану заяву було спрямовано до Служби безпеки України, Уповноваженому ВРУ по правам людини.

Відповідно до договору на виконання робіт № 27-7/17/378 від 15 листопада 2017 року ДП ММТП та ТОВ «Маріупольтехносервіс» уклало договір відповідно до якого предметом є роботи з розширення системи відео спостереження на об`єктах ДП ММТП.

Договором підряду № 27-7/18/242 від 11 липня 2018 року укладеним між ДП ММТП та ТОВ «Науково-виробнича фірма «АВТ-ПРОМ» визначено найменування робіт: роботи з розширення системи технологічного відео спостереження на об`єктах ДП ММТП.

Відповідно до акта фіксації відмови від надання показів від 06 жовтня 2015 року та рапорту від 06 жовтня 2015 року зафіксовано факт відмови ОСОБА_2 від надання пояснень з питання прибуття у вихідний день на роботу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що зі змісту поширеної інформації вбачається, що вона є оціночними судженнями, оскільки її автором вживаються мовно-стилістичні засоби, тобто, автор припускає певну інформацію, а не стверджує її. Інформація містить суб`єктивну критику діяльності позивача, як співробітника морського порту і не може вважатись викладеною у формі подачі істинних фактів. Факти, які б доводили, що зазначені висловлювання відповідача ОСОБА_2 на своїй сторінці в соціальній мережі Фейсбук (англ. Facebook) мотивоване цілеспрямованими діями на приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 , відсутні та позивачем не доведений негативний вплив висловлювань на його честь гідність і ділову репутацію.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини четвертої статті 34 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Статтею 47-1 Закону України « Про інформацію» передбачено,що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте, навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і позивача або відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає прецеденту в судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що поширена відносно нього інформація відповідачем є твердженням останнього про факти, а не його оціночними судженнями, оскільки оспорювана інформація не містить жодних фактів, чи відомостей про порушення позивачем закону та будь-якого посилання на джерела отримання такої інформації, вона є власними судженнями відповідача, оформленими у вигляді промови з використанням мовних засобів, які ґрунтуються на його особистій думці, а не твердженнях про факти стосовно ОСОБА_1 про порушення ним закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем порушено принцип презумпції невинуватості є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Вказана конституційна норма про презумпцію невинуватості розміщена у тому блоці статей, які визначають статус (положення) особи у кримінальному судочинстві, тобто презумпція невинуватості - це кримінально-процесуальний термін і ця презумпція може бути спростованою.

Що стосується кримінально-правової оцінки дій особи, у цьому випадку позивача, наявність, чи відсутність в її діях складу злочину, то законом це віднесено до компетенції слідчо-прокурорських органів.

Отже, інформація, яка поширена відповідачем, у силу наведеної конституційної норми не може вплинути на право позивача вважатися невинуватим, поки його вину не буде доведено в установленому законом порядку. Захист честі і гідності у цьому випадку може бути реалізовано шляхом надання іншої точки зору, наприклад шляхом реалізації права на відповідь. Тому, в цій частині доводи апеляційної скарги є безпідставними.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до помилкового судового рішення. Доводи відзиву на апеляційну скаргу є слушними.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 20 серпня 2021 року .

Судді: