Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8887/20
Номер провадження2/711/174/21
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
17 серпня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
Головуючого-судді: Казидуб О.Г.
при секретарі: Зайцевій О.І.
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-
Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.03.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.04.2014 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% встановленого мінімуму, починаючи з 05.03.2014 року та до досягнення дитиною повноліття.

23 жовтня 2014 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 , з якою перебуває у шлюбних відносинах і по даний час.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народився син ОСОБА_5 , який перебуває на його утриманні.

28 лютого 2018 року він був звільнений з ПАТ «Яготинський маслозавод» та з того часу не може знайти роботу.

Позивач вказує на те, що після вступу рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2014 року у нього змінився матеріальний та сімейний стан, що призвело до збільшення витрат, а відсутність постійного доходу погіршило його становище.

Просить суд зменшити розмір аліментів, що стягується з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

28 грудня 2020 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху в зв`язку з несплатою позивачем судового збору.

17 лютого 2021 року ухвалою суду позовну заяву вдруге залишено без руху в зв`язку з ненаданням позивачем до позовної заяви доданих до неї документів (додатків).

25 лютого 2021 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

14 травня 2021 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Кучер Ю.В. надала суду заяву, в якій зазначила, що просить розглянути заяву без її участі. ,Також зазначила, що позов підтримує та проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення повісток рекомендованим повідомленням.

У відповідності до ст. 280 ЦПК суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК).

В судовому засіданні встановлено, що 26 березня 2014 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції 08 серпня 2009 року.

23 квітня 2014 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси стягунуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % встановленого законом мінімуму, починаючи з 05.03.2014року та продовжувати до повнолітня дитини.

Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб, 23 жовтня 2014 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 .

Відповідно до копії Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу у ОСОБА_1 народилася дитина ОСОБА_5 .

Як вбачається з копії трудової книжки, ОСОБА_1 28 лютого 2018 року звільнений з роботи за власним бажанням (ст.. 38 КЗпП України).

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки, у нього народився син від іншого шлюбу з ОСОБА_7 та в зв`язку з тим, що у нього відсутній постійний дохід.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Суд звертає увагу на те, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 та в зв`язку з тим, що він звільнений з ПАТ «Яготинський маслозавод», без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є підставою для зменшення розміру аліментів, що стягується на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач є молодою працездатною людиною, має можливість працевлаштуватися.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України по справі № 565/2071/19.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2014 року, а тому, у позові слід відмовити.

На підставі вищевикладеного те керуючись ст. ст. 180-183, 184, 192 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», ЗУ «Про прожитковий мінімум», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. ст. 7, 12, 17,18, 76, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишити без задоволення.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 17 серпня 2021 року.

Головуючий: О. Г. Казидуб