РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2021 Провадження №2-о/425/73/21

Справа №425/947/21

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретарка судових засідань: Брудницька О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в Луганської області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської із заявою, де заінтересованою особою вказала: Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (правонаступником якого є Головне управління пенсійного фонду України в Луганській області), та якою, після зміни предмета своєї заяви, просить встановити факт її перебування на утриманні померлого чоловіка: ОСОБА_2 , починаючи з 16 липня 2018 року до 27 грудня 2019 року, а також факт їх спільного проживання у період з 16 липня 2018 року до 27 грудня 2019 року.

Процесуальнідії у справі.

Ухвалою від 07 квітня 2021 року, суд відкрив провадження у справі та зобов`язав заінтересовану особу надати суду відомості про розмір пенсії ОСОБА_2 (а.с.20-21).

13 квітня 2021 року заінтересована особа подала суду відзив на заяву та повідомила суд, що пенсійна справа ОСОБА_2 знаходиться в органі пенсійного фонду Попаснянського району (а.с.27-35). Тому 07 травня 2021 року суд відклав проведення судового засідання та зобов`язав цей орган надати суду відомості про розмір пенсії ОСОБА_2 , а заінтересовану особу - відомості про розмір пенсії заявниці (а.с.37-38).

11 травня 2021 року представник заявниці подав заяву про уточнення позовних вимог, копію якої суд направив заінтересованій особі (а.с.44-45,46).

21 травня 2021 року заінтересована особа надала суду відомості про розмір пенсії заявниці за період з липня 2014 року по грудень 2019 року, а також щодо розміру пенсії ОСОБА_2 , але тільки за період з липня 2014 року по березень 2017 року (а.с.47-50).

Тож оскільки витребувану судом інформацію про розмір пенсії ОСОБА_2 , орган пенсійного фонду у Попаснянському районі суду не надав, 27 травня 2021 року суд відклав розгляд справи та зобов`язав Головне управління пенсійного фонду України в Луганській області надати суду таку інформацію (а.с.57-58).

07 червня та 15 червня 2021 року до суду надійшла запитувана судом інформація (а.с.67-70, 71-73), але на підставі клопотання представника заявника про відкладення судом розгляду справи для надання йому часу для подання нових доказів, 05 липня 2021 року суд відклав розгляд справи на 28 липня 2021 року (а.с.74-75).

На підставі заяви Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області, ухвалою від 15 липня 2021 року, суд залучив до участі у справі назване управління у якості правонаступника заінтересованої особи (а.с.79-84).

27 липня 2021 року заявниця подала до суду свої письмові пояснення, до яких додала і письмові пояснення свого сина: ОСОБА_3 (а.с.90,89).

28 липня 2021 року, на підставі частини 2 статті 294 ЦПК України, тобто з власної ініціативи, з метою з`ясування обставин у справі, суд зобов`язав Державну прикордонну службу України надати до суду інформацію про перетин заявницею та ОСОБА_2 державного кордону України та пунктів виїзду/в`їзду на тимчасово окуповану територію за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року, і у зв`язку із цим відкладв розгляд справи (а.с.93-94).

10 серпня 2021 року суд отримав запитувану ним інформацію (а.с.104-105), і оскільки заявниця та заінтересована особа просили розглянути справу без їх участі та їх представників (а.с.79-80,91), 20 серпня 2021 року суд розглядав справу без їх участі, і на підставі частини 2 статті 247 ЦПК України, без фіксування судового засідання звукозаписувальним засобом.

Позиції учасників справи.

Позиція заявниці. Вона разом зі своїм чоловіком: ОСОБА_2 з 1974 року по 2017 рік, спільно проживала в місті Первомайськ Луганської області. Але з 2018 року вони виїхали проживати до АДРЕСА_1 ) та проживали там разом до грудня 2019 року, хоча були зареєстровані за різними адресами. Разом з цим, у грудні 2019 року вони повернулись до попереднього місця проживання, де ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік заявниці ОСОБА_2 помер в місті Первомайськ. Починаючи з 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичним утримання їх сім`ї займався покійний чоловік заявниці, оскільки його пенсія була суттєво більшою ніж її, так як пенсія її померлого чоловіка складала 10370 гривень, а розмір її пенсії складає 2100 гривень. І оскільки її пенсії не вистачає на проживання, оплату комунальних послуг, придбання продуктів харчування та ліків, вона просить встановити факт її спільного проживання з померлим чоловіком та факт перебування її на утриманні чоловіка. Метою її звернення до суду є перехід на збільшену пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Позиція заінтересованої особи. Заявниця та її покійний чоловік, були фактично зареєстровані за різними адресами, тобто разом не проживали. Розмір пенсії, яку отримувала заявниця не є нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність. Сам по собі факт отримання заявницею доходу у меншому розмірі, ніж у померлого чоловіка, не є підставою для задоволення заяви про встановлення факту її перебування на утриманні померлого чоловіка, оскільки вказані нею обставини не дають підстав для висновку про її перебування на утриманні померлого чоловіка. Для встановлення факту перебування особи на утриманні необхідно довести, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявниці допомога її чоловіка. Але будь-яких доказів про те, що померлий чоловік надавав допомогу заявниці, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування, заявницею не надано. Тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Оцінка судом обставин у справі.

На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини:

05 жовтня 1974 року, ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_2 , при реєстрації шлюбу вона змінила своє прізвище на « ОСОБА_5 » (а.с.5,7).

Відповідно до даних внесених до паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Первомайським МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_1 з 19 травня 1977 року має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.3-4).

За цією ж адресою, був також зареєстрований і її чоловік ОСОБА_2 , але з 21 лютого 2012 року, він зареєстрував своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.8-9,33).

Відповідно до довідки від 16.07.2018, про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 зареєструвала своє фактичне місце проживання в АДРЕСА_1 (а.с.6), а відповідно до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_2 , з серпня 2017 року він мав зареєстроване фактичне місце проживання в АДРЕСА_4 (а.с.28-32,33,67-69).

Суд відначає, що заявницею надано Акт про встановлення фактичного місця проживання, який заповнено за затвердженою рішенням від 07.11.2017 року №635 Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради формою (а.с.12). За яким, з 16 липня 2018 року по дату смерті ОСОБА_2 , останній проживав з дружиною: ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12). І суд враховує, що цей акт склали і підписали люди, які проживали у цьому ж будинку, але у інших квартирах, зокрема 209 та 205 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер в місті Первомайську Луганської області (а.с.10).

Разом з цим суд враховує, що за даними Державної прикордонної служби України, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року, на території України, яка не є тимчасово окупованою, знаходились тільки 21 день у 2018 році (зокрема: 01 січня; з 16 по 18 лютого; з 31 березня по 03 квітня; з 28 по 30 травня; з 15 по 18 липня; з 16 по 18 вересня; з 15 по 17 листопада) та 22 дня у 2019 році (зокрема: з 12 по 14 січня; з 09 по 11 березня; з 01 по 03 травня; з 30 червня по 04 липня; з 29 по 31 серпня; з 25 по 27 жовтня; з 20 по 22 грудня) - а.с.104-105.

За даними управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області, на обліку в якому перебував ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщена особа, пенсія останнього складала: з жовтня 2017 року по лютий 2019 року 8842 гривні 15 копійок; з березня 2019 року по грудень 2019 року 10345 гривень33 копійки (а.с. 67,68-69).

Отже, за період який стосується предмета заяви, ОСОБА_6 з 16 липня 2018 року отримував пенсію у розмірі 8842 гривні 15 копійок, а з березня 2019 року і до 27 грудня 2019 року - 10345 гривень 33 копійки.

За даними Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганської області (на обліку в якому з 01.07.2014 року перебувала, як внутрішньо переміщена особа ОСОБА_1 ), розмір пенсії ОСОБА_7 складав: з жовтня 2017 року по квітень 2018 року 1373 гривні; з травня 2018 року по лютий 2019 року 1714 гривень 71 копійка; з березня 2019 року по червень 2019 року 1814 гривень 71 копійка; з липня 2019 року по грудень 2019 року 2000 гривень (а.с. 48,49).

Отже, за період який стосується предмета заяви, ОСОБА_7 з 16 липня 2018 року по лютий 2019 року отримувала пенсію у розмірі 1714 гривень 71 копійка; з березня 2019 року по червень 2019 року 1814 гривень 71 копійка; з липня 2019 року до 27 грудня 2019 року 2019 року 2000 гривень.

І оскільки пенсія чоловіка заявниці була більше ніж ОСОБА_7 , а її чоловік ОСОБА_6 помер, вона 25 січня 2021 року звернулась до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника за померлого чоловіка. Проте ОСОБА_7 отримала відмову, оскільки надані нею документи, підтверджували факт реєстрації ОСОБА_7 та її померлого чоловіка за різними адресами, а інших документів які могли би підтвердити факт її перебування на утриманні померлого годувальника, пенсійному органу вона не надала (а.с.11).

Не маючи іншої можливості довести спільне проживання разом з чоловіком до момент його смерті та факту її перебування на його утриманні, ОСОБА_7 звернулась до суду для встановлення факту її спільного проживання разом з чоловіком та перебування на його утриманні (а.с.1-3).

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини у їх сукупності, суд не має жодних сумнівів у тому, що ОСОБА_1 дійсно спільно проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , у такому періоді: 21 день у 2018 році (зокрема: 01 січня; з 16 по 18 лютого; з 31 березня по 03 квітня; з 28 по 30 травня; з 15 по 18 липня; з 16 по 18 вересня; з 15 по 17 листопада) та 22 дня у 2019 році (зокрема: з 12 по 14 січня; з 09 по 11 березня; з 01 по 03 травня; з 30 червня по 04 липня; з 29 по 31 серпня; з 25 по 27 жовтня; з 20 по 22 грудня).

Спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за вказаною вище чи іншою адресою місця проживання, у період вказаний в предметі заяви, тобто з 16 липня 2021 року по 27 грудня 2019 року, але у більшому розмірі, наявними в матеріалах справи доказами, не підтверджується (а.с.1-105).

При цьому, з наявних в матеріалах справи доказів, суд надає перевагу Акту про встановлення фактичного місця проживання та інформації з прикордонної служби України, які у своїй сукупності підтверджують і конкретний період, і конкретну адресу за якою заявниця та її чоловік проживали у заявлений період. Інші ж докази, зокрема письмові пояснення самої заявниці та її сина (а.с.90,89) суд вважає такими, що надані заінтересованими у результаті розгляду особами, які при цьому надали такі пояснення не як свідки, тобто юридична сила таких письмових пояснень, на думку суду, поступається юридичній силі письмовим відомостям, які містяться у Акті та відповіді ДПС України, які надані не заінтересованими у результаті розгляду справи особами. І ці останні відомості є більш точними та більш конкретними.

Разом з цим, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, суд не може вважати встановленою ту обставину, що заявниця перебувала на утриманні померлого чоловіка (повному або частковому). Оскільки така обставина не випливає явно, або непрямо проте послідовно, із наданих суду доказів.

Суд відзначає, що йому взагалі не надано жодних доказів того (як вказано у заяві заявницею), що ОСОБА_7 протягом всього часу сумісного проживання ОСОБА_8 перебувала на його утриманні; що вона після смерті чоловіка втратила основне джерело засобів до існування; що майже всі кошти її пенсії витрачаються на оплату комунальних послуг, придбання ліків та продуктів харчування.

При цьому суд погоджується із аргументами заінтересованої особи в тій частині, що заявницею не доведено існування тієї обставини, що на момент смерті померлого чоловіка, ОСОБА_7 була на повному його утриманні або одержувала від нього допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Оцінка суду щодо фактів.

Щодо факту спільного проживання.

Відповідно до положень частини першої статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується вільний вибір місця проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з положеннями статті 29 та 310 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово; фізична особа має право вільно обирати собі місце проживання та змінювати його, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

При цьому суд враховує і положення статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зокрема положення про те, що місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; а місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

І, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає за можливе встановити той факт, що заявниця спільно проживала разом із ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , у такому періоді: 21 день у 2018 році (зокрема: 01 січня; з 16 по 18 лютого; з 31 березня по 03 квітня; з 28 по 30 травня; з 15 по 18 липня; з 16 по 18 вересня; з 15 по 17 листопада) та 22 дня у 2019 році (зокрема: з 12 по 14 січня; з 09 по 11 березня; з 01 по 03 травня; з 30 червня по 04 липня; з 29 по 31 серпня; з 25 по 27 жовтня; з 20 по 22 грудня).

Щодо факту перебування на утриманні чоловіка.

Положення частини 1 статті 46 Конституції України гарантують кожному громадянину України право на соціальний захист, що включає і право на забезпечення їх у старості у разі втрати годувальника.

А згідно з частиною 1 статті 36 Закону України від 09.07.2003 N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, ... . Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Разом з цим, суд враховує, що відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже суд може розглянути питання щодо встановлення факту перебування заявниці на утриманні її померлого чоловіка, оскільки від цього залежить виникнення її права на забезпечення у старості. І суд не погоджується з аргументами заінтересованої особи про те, що тут має місце спір про право, оскільки заявниця не оскаржує прийняте раніше заінтересованою особою рішення.

В силу положень частини 2 статті 36 вказаного закону №1058, непрацездатними членами сім`ї померлого годувальника вважаються, серед іншого, і дружина померлого, якщо вона є особою з інвалідністю або досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

І тут суд одразу відзначає, що заявниця дійсно була дружиною померлого ОСОБА_2 та досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього закону, навіть на момент смерті її чоловіка.

Разом з цим до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті (до яких відноситься заявниця), якщо вони: (1) були на повному утриманні померлого годувальника; (2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (ч. 3 ст. 36 Закону N 1058-IV).

Але встановлені судом обставини у цій справі не підтверджують те, що за життя свого померлого чоловіка, заявниця була на повному його утриманні або ж отримувала від нього допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Вирішуючи питання про наявність утриманства слід застосовувати ознаку "утриманства", визначену Конституційним Судом України в рішенні від 03 червня 1999 року №5-рп/99. Зокрема те, що визначальною ознакою поняття "утриманство" має бути наявність такого фактичного рівня забезпеченості громадянина, який відповідно до частини 3 статті 46 Конституції України є нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму.

Прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, станом на момент смерті чоловіка заявниці, в Україні складав 1638 гривень (стаття 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", з 01 грудня 2019 року), а розмір її пенсії складав більше 2000 гривень, що вказує на те, що заявниця мала і має в наявності більший фактичний рівень забезпеченості, а ніж прожитковий мінімум.

А тому суд не може погодитись із тим, що заявниця перебувала в умовах потреби "утриманства" і була на повному утриманні її чоловіка. З огляду на істотну ознаку "утриманства" факт перебування на утриманні не може підтверджуватись лише тим, що чоловік заявниці отримував більшу від неї заробітну плату чи пенсію.

Аналогічні правові висновки містяться і у постанові Верховного Суду 18.04.2018 у справі N 165/325/17, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України враховується при виборі і застосуванні норм права у спірних правовідносинах.

Факт отримання від померлого чоловіка допомоги, що була для заявниці постійним і основним джерелом засобів до існування, заявницею не доведено. Заявницею навіть не доведено необхідності отримання такої допомоги та надання такої допомоги померлим, і що така допомога була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Суд також відзначає, що заявниця не довела того, що основним джерелом її доходу була пенсії чоловіка. Але навіть якби заявниця довела таку обставину, суд знову відзначає, що для встановлення факту перебування на утриманні не достатнім буде довести втрату основного джерела доходів, джерело доходів повинно бути саме основним джерелом засобів до існування, а не просто основним джерелом доходів.

Через, що суд не бачить підстав для того аби встановлювати факт того, що заявниця перебувала на утриманні свого померлого чоловіка.

Внаслідок чого заява ОСОБА_7 про встановлення фактів спільного проживання з чоловіком та перебування на утриманні померлого чоловіка підлягає частковому задоволенню.

Отже, керуючись статтями 2,10,19,23,34,76-113,182-183,258-259,263-265,268,272-273,293-294,315, 319,351,355, Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за адресою: АДРЕСА_1 , у такому періоді: 21 день у 2018 році (зокрема: 01 січня; з 16 по 18 лютого; з 31 березня по 03 квітня; з 28 по 30 травня; з 15 по 18 липня; з 16 по 18 вересня; з 15 по 17 листопада) та 22 дня у 2019 році (зокрема: з 12 по 14 січня; з 09 по 11 березня; з 01 по 03 травня; з 30 червня по 04 липня; з 29 по 31 серпня; з 25 по 27 жовтня; з 20 по 22 грудня). У встановленні факту спільного проживання, в іншій частині - відмовити повністю.

Повністю відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині встановлення факту її перебування на утриманні ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня складання цього рішення.

Суддя Д.С. Коваленко