Справа № 635/2520/21
Провадження № 2 /635/2320/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2021 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Березовської І.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

секретар судових засідань Кондратенко Л.І.,

учасникисправи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 пред`явив до суду позов шляхом пред`явлення позовної заяви до ОСОБА_3 , яким просить стягнути з відповідача на його користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно до закінчення навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач ОСОБА_3 є його батьком. Позивач на теперішній час є студентом 2 курсу денної форми навчання Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна 3-4 рівня акредитації, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від батька, фактично знаходиться на утриманні матері. Батько матеріальну допомогу не надає, не зважаючи на неодноразові звернення позивача. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 травня 2021 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Костіна Л.Є. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити.

Позивач зазначив, що є студентом 2 курсу денної форми навчання Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна 3-4 рівня акредитації, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. На теперішній час фактично знаходиться на утриманні матері, доходу окрім своєї пенсії по інвалідності він не має. Батько матеріальну допомогу не надає, не зважаючи на неодноразові звернення позивача.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що є інвалідом 2 групи з 2007 року, в 2019 році переніс ішемічний інсульт,внаслідок чого потребує лікування. Окрім пенсії в розмірі 2000 гривень він доходів не має, а тому і не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина до закінчення ним навчання.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком позивача ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи з червня 2020 року, причина інвалідності - інвалід з дитинства, інвалідність встановлена на строк до 01 червня 2022 року, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААБ № 280916.

Позивач отримує пенсі пенсію по інвалідності,що визнано сторонами.

Як вбачається з довідки Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна №545 від 23 березня 2021 року, ОСОБА_1 є студентом 2 курсу денної форми навчання філософського факультету Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (надалі СК України) передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17 (провадження № 61-20178св18).

Судом встановлено, що відповідач є інвалідом ІІ групи безстроково, що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ №684612.

Як вбачається із індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю № 186/401 від 06 березня 2020 року, ОСОБА_3 04 листопада 2019 року переніс ішемічний інсульт. Клініко-функціональний діагноз та код за МКХ-10: J67.3 і 25.2Е10. Стан після ішемічного інсульту (04 листопада 2019 року). Має ряд супутніх захворювань, у тому числі цукровий діабет другого типу.

Як вбачається з довідки, виданої відділом опрацювання пенсійної документації №4 управління з питань виплати пенсій головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ОР 99, ОСОБА_3 знаходиться на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області і отримує пенсію за віком у розмірі 2100 гривень.

Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Аналізуючи підстави заявлених позовних вимог, надані позивачем докази, враховуючи, що відповідач є інвалідом ІІ групи, непрацездатною особою, отримує пенсію за віком в розмірі 2100 гривень, з огляду на прожитковий мінімум для осіб,які втратили працездатність,який з 01 липня 2021 року становить 1854 гривні, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Доказів отримання відповідачем інших доходів матеріали справи не містять, а тому відсутні умови, за якими він може надавати сину таку матеріальну допомогу.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.12,81,141, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 25 серпня 2021 року.

Суддя І.В. Березовська