Справа № 313/1528/20
Провадження № 2/313/87/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді - Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна та приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Ярушевська Тетяна Ігорівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВCТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою у якій просить суд визнати виконавчий напис, вчинений 05.10.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною зареєстрований в реєстрі за № 34082 - таким, що не підлягає виконанню.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та правничою допомогою, стягнути з відповідача.

Відповідач відзив на позов суду не надав.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Представник позивача адвокат Цокало О.І., у зв`язку з запровадженням в Україні карантину через спалах у світі короновірусу, звернувся в суд з письмовою заявою розглянути справу за відсутності представника позивача. Заявлені позовні вимоги задовольнити.

Відповідач та треті особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України, що з врахуванням, вимог ст.ст.2, 223 ЦПК України не перешкоджає проведенню судового засідання.

Суд з врахуванням, вимог ст.ст.2, 223 ЦПК України неявка сторін у справі та їх представників не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч.3, 5 вказаної правової норми цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 1 ст. 12, ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

27.09.2017 р. позивачка та АТ «Перший Український Міжнародний банк» уклали публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб способом заповнення та подання заяви № 01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

За вказаним договором АТ «ПУМБ» видав позивачці банківську картку із встановленим кредитним лімітом у розмірі 30 000,00 грн.

У грудні 2020 року позивачка отримала постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 63751784 від 26.11.2020 р. на суму 57 458,78 грн., яку виніс приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Ярушевська Тетяна Ігорівна на підставі виконавчого напису № 34082 від 05.10.2020 р., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С.

У рамках вказаного виконавчого провадження була винесена постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.11.2020 р. на суму 289,00 грн. та постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 26.11.2020 р. на суму 5 745,87 грн.

На запит адвоката № 1-10/12/20 від 10.12.2020 р. приватним виконавцем не був наданий виконавчий напис № 34082 від 05.10.2020 р.

Суд вважає, що виконавчий напис було вчинено незаконно, у зв`язку із тим, що розмір заборгованості не є безспірним, нотаріус керувався нечинним на момент видання виконавчого напису законодавством, нотаріус порушив процедуру передбачену нормами Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.

Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.1.1, 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису.

З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року.

Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Велика Палата Верховного Суду, у Постанові від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат».

Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме у такому розмірі.

На наявність спору з боку боржника свідчать такі наступні докази, надані позивачем.

Так на вимогу ОСОБА_1 банком 09.07.2020 р. були надані позивачці виписка по кредитній карті та звіт по транзакціях.

У виписці по кредитній карті вказана повна заборгованість 40 563,31 грн.

У звіті по транзакціях в розділі підсумки оборотів по рахунку вказано: Надходження 155 974,68. Витрати 264 322,64. Баланс -108 347,96, що позбавляє можливості зробити висновок про дійсну заборгованість.

Крім того, суд встановив, що ОСОБА_1 зверталась до відділення № 1 ПУМБ в м. Мелітополі з вимогою повідомити їй розмір заборгованості за тілом кредиту, за процентами, за комісією, штрафами та пенею, але працівники банку позивачці відмовили в усній формі.

30.07.2020 р. ОСОБА_1 зверталась до відповідача із письмовою заявою, яка містила незгоду на продовження строку кредитування, а також надання інформації про розмір заборгованості за тілом кредиту, процентами, комісією, штрафами пенею, інформації щодо зміни кредитного ліміту, річної процентної ставки, відсотків річних.

Дана заява була надіслана на адресу відповідача цінним листом № 212 з описом вкладення, який відповідно до інформації пошукового ресурсу поштових відправлень офіційного сайту «Укрпошта» був одержаний відповідачем 10.08.2020 р.

Відповідач на відповідь на заяву ОСОБА_1 не надав, але надіслав письмову вимогу (повідомлення) № 234 від 20.08.2020 р., де вказана заборгованість 57 208,78 грн.

Інформацію яку позивачка вимагала повідомити їй у заяві від 30.07.2020 р. відповідач проігнорував.

Заява-приєднання, позивачкою підписана 27.09.2017 р. не дає можливості встановити реальну дійсну безспірну заборгованість позивача перед Банком на час звернення Банку до приватного нотаріуса, оскільки з поміж іншого не містить умов, щодо нарахування простроченої заборгованості за сумами кредиту, комісією, процентами.

Крім того, у формі заяви-приєднання № 01 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, невід`ємно містився розділ «Страхування життя з кредитною картою» та «Заява на приєднання до договору страхування «СС8808880».

Після її підписання позивачка не отримала, а ні договору страхування, а ні будь-якої інформації про те, де вона може ознайомитися з умовами вказаного договору.

Під час користування банківською картою у позивачки виникала заборгованість, однак щомісяця, під час нарахування суми заборгованості АТ «ПУМБ» самовільно нараховував та вираховував суму страхових платежів, тим самим штучно збільшуючи суму загальної заборгованості.

Заяви приєднання, розміщені банком на сайті умови договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не можуть розцінюватися як укладений із позивачем кредитний договір без підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови та правила банківських послуг, за відсутності в заяві на приєднання домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Оскільки для кредитів умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Роздруківка із сайту позивача щодо умов кредитування та тарифів належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦКУ щодо договору приєднання. Адже Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору якщо вони не підписані та не визнаються позичальником.

Правова позиція щодо заяви приєднання, розміщені банком на сайті умови договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб висловлена Верховним Судом 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17.

Крім того, виконавчий напис був вчинений нотаріусом на підставі кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено.

26.11.2014 р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. було залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 р. було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р.

Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 р., вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис за відсутності документів, визначених у п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Ще одним грубим порушенням з боку нотаріуса є вчинення виконавчого напису без дотримання процедури, передбаченої нормами Закону України «Про нотаріат».

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 р. у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Позивачу не було направлено вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Йому не надавався строк для добровільного погашення заборгованості чи права оскаржити виставлену вимогу. Про існування виконавчого напису позивач дізнався, коли отримав Постанову про відкриття виконавчого провадження.

Отже, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

За таких обставин, суд вважає, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-V111 від 02.06.2016 р. висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Питання із судовими витратами вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір на суму 840,40 грн., що підтверджується квитанцією 0.0..1 від 16.12.2020 р., а також 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги та про представництво інтересів від 13.07.2020 р., актом від 17.12.2020 р. виконання послуг та їх вартості, а також виду та вартості майбутніх послуг відповідно до умов договору про надання професійної правничої допомоги та про представництво інтересів від 13.07.2020 р. та прибутковим касовим ордером № 13/07/20/1 від 13.07.2020 р. (а.с.1, 26-28).

На підставі ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. 88 Закону України «Про нотаріат», керуючись

постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, який набрав чинності 07.03.2012 р., а також ст.ст. 1-13, 81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Виконавчий напис, вчинений 05.10.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною зареєстрований в реєстрі за № 34082 - визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» АТ «ПУМБ» () на користь ОСОБА_1 судові витрати на загальну суму 840,80 грн., пов`язані зі сплатою судового збору.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 витрати на надання професійної правничої допомоги на суму 5 000,00 грн.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://court.gov.ua/fair/sud0804.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Веселівський районний суд Запорізької області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 08.04.2021 р.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О.Нагорний

30.03.2021