Провадження № 22-ц/801/1561/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2021 рокуСправа № 127/18198/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в приміщенні апеляційного суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Вінницьке

шляхове управління», ОСОБА_2 про відшкодування

майнової, моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , її представника ад-воката ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2021 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Вінниці за головування судді Сичука М. М., дата складання повного тексту яко-го не зазначена,

В С Т А Н О В И В:

21 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до Комунального підприємства ( далі - КП ) «Вінницьке шляхове управління» про відшкодування майнової, моральної шко-ди, посилаючись на наступні обставини. 08 листопада 2018 року при виході з тролейбуса на зупинці громадського транспорту М. Грушевського по вул. Теат-ральній у м. Вінниці в напрямку руху з вул. Київської на вул. Соборну зі сто-рони входу у центральний парк міста позивачка спіткнулася та впала, після чо-го не змогла піднятися. Падіння сталося внаслідок того, що вона потрапила но-гою у виїмку через відсутність у тротуарному покритті кількох тротуарних пли-ток. Каретою швидкої допомоги ОСОБА_1 була доставлена у Міську клінічну лікарню швидкої медичної допомоги ( далі - МКЛ ШМД ), згідно ви-писки якої від 08 листопада 2018 року № 10601 о 16:11 годині позивачці був встановлений діагноз: закритий через-підвертлюговий перелом правого стегна зі зміщенням. Згідно виписки № 12147 з медичної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення лікарні ШМД позивачка з указаним діагнозом пе-ребувала на стаціонарному лікуванні з 08 листопада 2018 року по 01 грудня 2018 року. Короткий анамнез: «Зі слів хворої, травма на вулиці 08 листопада 2018 року, близько 16.00 години, впала на тролейбусній зупинці, виходячи з транспорту, на правий бік. Бригадою ШМД доставлена в травмпункт МКЛ ШМД, госпіталізована в травматологічне відділення для оперативного лікуван-ня. Проведене лікування: 14 листопада 2018 операція: відкрита репозиція ОМС через-підвертлюгового перелому правого стегна право.проксимальною стегно-вою пластикою. Отримувала ряд призначених медичних препаратів. Після ви-писки рекомендовано подальше лікування за місцем проживання, хода на мили-цях 10 тижнів, не наступаючи на праву ногу. Призначено ряд медикаментозних препаратів.

04 вересня 2019 року з причини загального захворювання опорно-рухового апарату ОСОБА_1 встановлена 2-га група інвалідності безтерміново.

У результаті отриманої травми, операції, довготривалого лікування, отри-мання інвалідності, понесення матеріальних витрат позивачка стверджує про завдання їй майнової та моральної шкоди. Відповідач як балансоутримувач ву-лиці, на частині якої через незадовільний стан дорожнього покриття позивачка отримала травму, зобов`язаний, зокрема, здійснювати постійний контроль екс-плуатаційного стану усіх елементів дорожніх об`єктів, включаючи своєчасний ремонт дорожнього покриття, негайно усувати виявлені пошкодження, інші пе-решкоди у дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позна-чити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити ( обмежити ) рух. Проте відповідачем допущена бездіяльність, що є підставою для покладення на нього обов`язку з відшкодування завданої ОСОБА_1 майнової та мо-ральної шкоди. Спричинена отриманою травмою внаслідок бездіяльності відпо-відача майнова шкода становить 24285,00 гривень та полягає у придбанні ліків, протезуванні, інших витратах, пов`язаних з травмою. Розмір завданого каліц-твом відшкодування на підставі вимог статей 1195, 1202 ЦК України слід стягу-вати з відповідача щомісячними платежами у розмірі однієї мінімальної заро-бітної плати. За час від дати отримання ОСОБА_1 травми до місяця, у якому нею поданий в суд цей позов, стягненню з відповідача підлягає розмір коштів, виходячи з такого розрахунку: 7446,00 гривень ( 3723 x 2 за листопад - грудень 2018 року ) + 50 076,00 гривень ( 4173 x 12 місяців 2019 року ) + 37784,00 гривні ( 4723,00 x 8 місяців 2020 року ) = 95306,00 гривень. Моральну шкоду ОСОБА_1 визначила у розмірі 50000,00 гривень. У загальному сума відшкодування становить 169591,00 гривню. Позивачка просила суд стяг-нути з КП «Вінницьке шляхове управління» на її користь вказану суму, а також, починаючи з вересня 2020 року, довічно щомісячно стягувати з відповідача на її користь одну мінімальну заробітну плату у відшкодування завданої каліцтвом шкоди.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року на задоволення клопотання представника ОСОБА_1 адво-ката Ткаченко Т. В. до участі у справі в якості співвідповідачки залучена ОСОБА_4 - орендар земельної ділянки площею 0,0020 га, розташованої по АДРЕСА_1 ( тролейбусна зупинка «вул. Грушевського» ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим 05 травня 2021 року рішенням суду першої інстанції, позивачка та її представник адвокат Ткаченко Т. В. оскаржують його в апеляційному порядку, просять дане рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог. Скаржниці вважають оскаржуване рішення таким, що не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. Суд, за їх-ньою позицією, не відобразив у рішенні доведеності самої події, що призвела до виникнення шкоди, причинного зв`язку між ними, хоча наявність шкоди здо-ров`ю позивачки в оскаржуваному рішенні встановлена судом. Виклавши у скарзі власні мотиви щодо бездіяльності відповідачів з належного утримання складових вулиць і доріг міста, скаржниці наголошують, що будь-яких пошко-джень тротуарів не допускається взагалі. На переконання скаржниць висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим під час розгляду справи обставинам, не відображеним в оскаржуваному рішенні. Доведення позивачкою факту заподіяння їй відповідачами майнової шкоди не входить до елементів до-казування у деліктному зобов`язанні, ОСОБА_1 має надати суду лише докази наявності шкоди, спростування ж своєї вини мають доводити відпові-дачі. Скаржниці стверджують про доведеність отримання позивачкою травми внаслідок пошкодження тротуару на зупинці громадського транспорту, розміру пов`язаного з лікуванням майнового збитку, моральної шкоди, у зв`язку з чим просять скаргу задо-вольнити.

Визначеним законом, забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 23 черв-ня 2021 року правом подати відзив на апеляційну скаргу скористалися пред-ставники обох відповідачів КП «Вінницьке шляхове управління» адвокат ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - адвокат Браславець Я. Ю., відзиви яких надійшли в суд 05 липня 2021 року. Представник КП «Вінницьке шляхове управління» на заперечення доводів апеляційної скарги зазначає про закон-ність, обгрунтованість рішення суду першої інстанції, який повно та всебічно з`ясував обставини, що мають значення для справи, на які сторони посилалися як на підстави своїх вимог і заперечень, висновки суду підтверджені дослідже-ними у процесі доказами, тому підстав для скасування на задоволення вимог апеляційної скарги оскаржуваного рішення немає. Представник відповідачки ОСОБА_2 вказує на утримання орендарем земельної ділянки в належному стані, перевірки стану якої проводили компетентні органи та встановили від-сутність порушень законодавства у сфері благоустрою. Надана у справу представником позивачки фотокартка створена перед поданням в суд позову у серпні 2020 року у той час, коли травма ОСОБА_1 отримана в лис-топаді 2018 року. Тобто відсутні будь-які відомості щодо стану тротуарного по-криття зупинки «вулиця Грушевського» на момент травмування позивачки. Це має наслідком недоведеність підстав вважати встановленим причинно-наслід-ковий зв`язок між травмуванням ОСОБА_1 та, нібито, протиправною бездіяльністю відповідачів. Критикуючи у якості доказів показання допитаних судом свідків, адвокат ОСОБА_6 підкреслює, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не були свідками моменту падіння позивачки, через що їхні по-кази не підтверджують механізму отримання нею травми. Ураховуючи коефі-цієнт зношення бетонних тротуарних плит на зупинці «вулиця Грушевського» по вул. Театральній станом на час їх фотографування у 2020 році, який не пере-вищує гранично допустимих меж, визначених ДСТУ 3587-97, територія, що орендується ОСОБА_2 , утримується з дотриманням вимог законодавства у сфері благоустрою. Посилання скаржниць на норми ДБН В.2.3-5:2018 є безпід-ставними, оскільки ці норми передбачають певні вимоги на стадії проектування розміщення окремих елементів тротуарного покриття. Адвокат ОСОБА_6 наголошує, що його довірителька не є балансоутримувачем орендованої нею земельної ділянки. Оскільки оскаржуване рішення суду є обгрунтованим, законним, ухваленим на підставі повного, всебічного встановлення фактичних обставин справи, наданих сторонами доказів в обгрунтування власних вимог і заперечень, адвокат просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Дослідивши матеріали справи, на задоволення клопотання позивачки та її представника адвоката Ткаченко Т. В. показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , які містяться у файлах 5-ому з 1.30 хв. до 14.10 хв., 6-ому з 06.58 хв. до кінця файла 7, проаналізувавши в сукупності наявні у справі дока-зи, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції по своїй суті відповідає зазна-ченим вимогам.

Судом встановлені та не оспорюються учасниками справи наступні фактич-ні її обставини. Відповідно до виписки № 12147 з медичної карти стаціонарної хворої травматологічного відділення ОСОБА_1 у зв`язку із закритим через-підвертлюговий перелом правого стегна зі зміщенням перебувала на ліку-ванні з 08 листопада 2018 року по 01 грудня 2018 року. Зі слів хворої вона трав-мувалася 08 листопада 2018 року близько 16:00 години на вулиці Театральній, упавши після виходу з тролейбуса на зупинці «вул. М. Грушевського». Брига-дою ШМД була доставлена в травмпункт МКЛ ШМД, госпіталізована в травма-тологічне відділення, перенесла оперативне лікування. Згідно довідки серії 12 ААБ № 369277 до акта огляду 04 вересня 2019 року медико - соціальною екс-пертною комісією ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності без-терміново з причини загального захворювання опорно-рухового апарату.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, керуючись нормами статей 55, 56, 64 Конституції України, статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», статей 16, 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, роз`ясненнями пункту другого постанови Пле-нуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами циві-льних справ за позовами про відшкодування шкоди», пункту п`ятого постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди», зазначив, що на доведення факту заподіяння майнової шкоди відповідачами у справі позивачкою були надані лише два докази: фото-картки від 2020 року із зображенням стану тротуару на зупинці громадського транспорту «вул. М. Грушевського» у м. Вінниці та виписка № 12147 з медич-ної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення ОСОБА_1 , які не визнані судом такими, що відповідають принципам належності та достатності відносно предмета спору. Суд констатував, що доказів травмування позивачки внаслідок неналежного утримання тротуару в місці зупинки гро-мадського транспорту, відсутності кількох тротуарних плиток на момент її па-діння у 2018 році не представлено. Обов`язковою підставою відшкодування шкоди є встановлення судом факту незадовільного експлуатаційного утриман-ня автомобільних доріг, вулиць, однак у матеріалах цієї цивільної справи від-повідні докази відсутні. Залишилася також недоведеною позовна вимога щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних, за пози-цією ОСОБА_1 , дій відповідачів, оскільки наявні докази не підтвер-джують отримання нею травми внаслідок саме неправомірної бездіяльності від-повідачів. Надавши оцінку доказам на доведення розміру майнової шкоди, суд вказав, що з товарного чеку № 13/11 не убачається призначення лікарем хворій придбаних нею ліків, медичних препаратів та засобів. Інші фіскальні чеки за вказаними в них датами 2019-2020 років не стосуються перебування ОСОБА_10 на стаціонарному лікуванні з 08 листопада по 01 грудня 2018 ро-ку, та з відображених у них даних убачається придбання медичних ліків, не пов`язаних з лікуванням травми у вигляді перелому стегна зі зміщенням, зок-рема, є чек з придбання кореня імбиря, лимону. Майже половина чеків нечита-бельні.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі ста-тей 1173, 1174 ЦК України ( КП «Вінницьке шляхове управління» відповідно до власного Статуту 2017 року належить до комунальної власності територі-альної громади м. Вінниця, яка є його засновником в особі Вінницької міської ради ) доказуванню підлягають факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяль-ністю і негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Обов`язковою умовою відшко-дування завданих збитків та майнової шкоди є порушення прав особи унаслідок незаконних дій або бездіяльності та наявність реального збитку та шкоди.

Щодо відшкодування за вимогою позову моральної шкоди, то суд першої інстанції виходив з наступного. Відповідно до загальних підстав цивільно-пра-вової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про від-шкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шко-ди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього у її запо-діянні. Розмір відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди суд визначає за-лежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних то-що ), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можли-вості відновлення тощо ) та з урахуванням інших обставин. Так враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і вироб-ничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній осо-бі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Ураховуючи мотиви позивачки в обгрунтування заявлених нею вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність нею заподіяння їй відпові-дачами майнової та моральної шкоди, вона не надала суду належних, допусти-мих та достатніх доказів, які би підтверджували вказані нею обставини віднос-но КП «Вінницьке шляхове управління», орендаря ОСОБА_2 , прямий при-чинний зв`язок між діяннями ( бездіяльністю ) відповідачів та заподіянням по-зивачці шкоди не встановлений. У результаті у задоволенні позову ОСОБА_11 відмовлено у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 05 травня 2021 року.

В апеляційній скарзі позивачки та її представника йдеться про завдання шкоди здоров`ю ОСОБА_1 через неналежне утримання відповідачами у безпечному стані тротуару на зупинці громадського транспорту по вул. Те-атральній «М. Грушевського» в м. Вінниці. Проте необхідно погодитися з вис-новками суду щодо відсутності доведення такого твердження скаржниць. Ос-танні вказують на виклик лікарями швидкої медичної допомоги до лікарні, куди була доставлена позивачка, працівників поліції. Такий виклик разом з тим не зафіксований жодним чином, як і не відображений правоохоронцями й резуль-тат за перевіркою спричинення позивачці травми з вини відповідачів.

Наявність шкоди здоров`ю ОСОБА_1 , завданої травмуванням внаслідок падіння після виходу з тролейбуса 08 листопада 2018 року, ніким не оспорюється, але немає правових підстав стверджувати завдання цієї шкоди не-правомірними діями ( бездіяльністю ) відповідачів через невіднайдення, не-представлення суду безспірних тому доказів. Йдеться про відсутність належно оформлених документів уповноважених на те органів чи посадових осіб, які б зафіксували факт неналежного утримання балансоутримувачем чи орендарем покриття тротуару на зупинці, де травмувалася позивачка.

За викладених обставин показання допитаних судом свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд оцінив у сукупності з рештою доказів, у їхньому взаємозв`язку та відносності і дійшов висновку щодо неможливості покладення їх в основу задоволення вимог ОСОБА_1 без урахування інших фак-тичних обставин справи, які призвели до висновку про недоведеність заявлених позивачкою в суд вимог про відшкодування за рахунок відповідачів майнової та моральної шкоди. Однією з таких обставин, яку неможливо залишити поза ува-гою, є те, що з урахуванням віку ОСОБА_1 нею допущена необереж-ність при виході з тролейбусу, що також потягло наслідки, через які вона була доставлена у травматологічне відділення лікарні та проходила протягом майже місячного строку лікування з відновлення стану свого здоров`я.

Апекляційна скарга позивачки та її представника у своїй переважній біль-шості складається з цитування норм матеріального права щодо відповідальності за завдання майнової, моральної шкоди, порядку їх відшкодування, зобов`язань відповідних суб`єктів з утримання територій міста відповідно до технічних умов, встановлених стандартів та плану благоустрою, з твердження про відсут-ність обов`язку позивачки доводити факт заподіяння їй майнової шкоди кон-кретною особою (відповідачем), доведеності вимог ОСОБА_1 тими доказами, що нею представлені.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції ретельно проа-налізовані позиції сторін у справі на доведення кожною з них заявлених вимог і заперечень. Судом при вирішенні цього спору застосовані норми матеріального права, що регулюють виниклі і наявні правовідносини, судом не порушені нор-ми процесуального права. Доводи та мотиви апеляційної скарги зводяться прак-тично до переоцінки доказів, незгоди сторони позивачки з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи та наданої їм правової оцінки, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду ос-каржуваного рішення на предмет його законності й обгрунтованості мають ре-алізовуватися для виправлення судових помилок, якщо такі допущені, та недо-ліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду ( пункт 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти Украї-ни» ( Заява № 3236/ 03 ).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров про-ти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці дока-зів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке дове-дення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практи-кою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлу-мачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різ-ною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ).

Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргу-ментів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріаль-ного і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить під-став для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели або могли призвести до не-правильного вирішення справи. Оскаржуване судове рішення є законним та об-ґрунтованим, тому апеляційну скаргу позивачки та її представника слід зали-шити без задоволення.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , її представника адвоката Ткаченко Тамари Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кому-нального підприємства «Вінницьке шляхове управління», ОСОБА_2 про відшкодування майнової, моральної шкоди, завданої каліцтвом, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський