Провадження № 2/219/855/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
09 квітня 2021 року м. Бахмут Донецької області
Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Шевченко Л.В.,
за участі секретаря судового засідання Брагіної М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
04.12.2020 позивач ОСОБА_1 звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 29.09.2020 приватним нотаріусом Бахмустького районного нотаріального округу Донецької області Літвіновою В.А., зареєстровано в реєстрі за № 1223. В належній позивачу квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідачі по справі. Зазначає, що відповідачі після укладеного договору купівлі-продажу квартири з місця реєстрації не знялась, хоча при укладенні договору їх представник ОСОБА_4 запевнила, що вони протягом 10 днів знімуться з реєстрації. Цей строк минув, але відповідачі досі зареєстровані у вказаній квартирі, ніяких речей відповідачів на теперішній час в квартирі не має. З 20.09.2018 відповідачі виїхали на постійне місце проживання до РФ, фактична їх адреса проживання їй невідома. В м. Сіверськ вони не приїжджали, а договір купівлі-продажу квартири оформлявся за участю їх представника за довіреністю. Не зважаючи на те, що відповідачі не проживають в квартирі позивача понад 2 роки, ОСОБА_1 змушена сплачувати за них комунальні послуги, нести інші матеріальні витрати. Формальна реєстрація відповідачів у належній позивачу квартирі створює для неї певні незручності та позбавляють можливості оформити житлову субсидію.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10.02.2021 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву, однак у строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву відповідачами подано не було.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Сілантьєв Д.А. в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав суду заяву, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просив їх задовольнити, а також просив розглянути справу у їх з позивачем відсутність, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Від них не надійшло клопотання про відкладення слухання справи.
Також у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачами не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідачі не скористалися, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує.
На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є власником житлового приміщення - квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.09.2020, посвідченого приватним нотаріусом Бахмустького районного нотаріального округу Донецької області Літвіновою В.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1223 (а.с.6, 7). Згідно з цим договором ОСОБА_1 купила вищевказану квартиру загальною площею 49,80 кв.м у ОСОБА_2 , від імені якого діяла ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом Бутурлінського району Нижегородської області Новодиловим О.І. 12.02.2017.
Як передбачено п. 10 договору купівлі-продажу квартири від 29.09.2020, продавець зобов`язався знятися з реєстраційного обліку протягом 10 днів з моменту підписання цього договору.
Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою 30.11.2020 відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області за № 5295/11-17, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).
Згідно акту, складеного 02.11.2020 депутатом Сіверської міської ради Олейник Ю.А. та підписаний сусідами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані громадяни ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але фактично не проживають за адресою реєстрації з 20.09.2018 по теперішній час (а.с.10).
Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Та обставина, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зняті з реєстрації із даного житлового приміщення, перешкоджає позивачу, як власнику квартири, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням її права власності.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено вст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Пунктом 1 ч.1 ст.346 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Тому з припиненням права власності внаслідок відчуження майна, у колишнього власника припиняються і інші правомочності, зокрема, право користування цим майном.
У відповідача ОСОБА_2 колишнього власника житла після відчуження квартири припинилось право власності на неї, а відтак і припинилось право користування цим житловим приміщенням у колишнього власника житла та членів його сім`ї, зокрема ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Нарахування позивачу комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому приміщенні відповідачів суд розцінює як порушення прав позивача, таке порушення підлягає захисту.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підставі своїх вимог.
Таким чином, є всі підстави для усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст.5, 12, 81, 141, 142, 229, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Сторони по справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя Л.В.Шевченко