СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________________________
Провадження №2/760/626/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

І . Вступна частина

16 серпня 2021 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» про визнання договору недійсними.

ІІ. Описова частина

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Веллфін» про визнання недійсним договору №186084 ід 10.05.2017 про надання позики.

Позивач зазначає, що невідома йому невідома особа скористалася його анкетними даними та оформила кредитний договір №186084 від 10.05.2017 через інтернет-сайт «CreditUp». Згідно з вказаним договором невідома особа отримала на свою платіжну карту 1500 гривень.

З того часу саме від Відповідача йому надходили претензії, розмір яких досягав 17490 гривень.

Зважаючи на те, що Позивач, як він наполягає, ніколи не укладав кредитний договір №186084 ід 10.05.2017 та не отримував грошових коштів за ним, він просить визнати кредитний договір недійсним.

Відповідач відзиву не надав, у судове засідання представника не направив, ухвали суду про витребування від нього доказів не виконував.

В судове засідання Позивач не з`явився, в справі наявна заява представника Позивача про розгляд справи у його відсутність.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.223 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи по суті на підставі наявних матеріалів із постановленням заочного рішення.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступне.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Встановлено, що 10 травня 2017 року був укладений договір позики №186084 від імені ОСОБА_1 з однієї сторони та ТОВ «Веллфін» - з іншої.

З пояснень Позивача встановлено, що він особисто не підписував (не укладав) договір, не мав наміру на його укладення, не уповноважував будь-кого з третіх осіб на укладання договору від його імені, не передавав нікому своїх даних, необхідних для укладення договору в електронному вигляді.

Згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину відсутності події встановленою.

Судом неодноразово витребовувалися від Відповідача докази укладення ОСОБА_1 договору позики №186084 від 10.05.2017, зокрема відомостей про те, коли, яким чином і на підставі яких документів приймалося рішення про надання кредитних коштів ОСОБА_1 , відомостей про розмір, реквізити та спосіб отримання позики на ім`я ОСОБА_1 , належним чином завіреної копії кредитної справи по укладання договору позики між ОСОБА_1 та ТОВ «Веллфін», проте ухвали про витребування доказів залишені Відповідачем без виконання.

За таких обставин суд приходить до висновку про визнання відсутності події укладення Позивачем особисто договору позики №186084 від 10.05.2017.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1-3 статті 203 Цивільного Кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи те, оспорюваний правочин Позивач не вчиняв, волевиявлення на отримання позики він не мав, договір позики №186084 від 10.05.2017 є таким, що не відповідає вимогам частин 1 - 3 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим підлягає визнанню недійсним.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст.203, 204, 215 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 272 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір №186084 від 10.05.2017, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін».

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

3.Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; фактична адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін», адреса: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, .

Суддя: