УХВАЛА

Іменем України

20 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 344/11844/14-ц

провадження № 61-12994ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 травня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 червня 2021 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота»

(далі - ПАТ «Банк Золоті Ворота») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором від 18 жовтня 2007 року №02/227Ф в розмірі 123 750,78 грн.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 11 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» заборгованість за кредитним договором від 18 жовтня 2007 року № 02/227Ф за період з 18 жовтня 2007 року по

17 липня 2014 року в розмірі 123 750, 78 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У травні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю«Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Піфагор-Фінанс») подало заяву про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником.

На обґрунтування заяви зазначало, що 17 жовтня 2019 року відбувся електронний аукціон № UA-EA-2019-09-24-000008-b номер лоту (GL7N212010) з реалізації активів ПАТ «Банк Золоті Ворота», переможцем якого стало ТОВ «ФК «Піфагор-Фінанс». На підставі вищевказаного протоколу, 07 листопада 2019 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ТОВ «ФК «Піфагор-Фінанс» укладено договір № 188 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Банк Золоті Ворота» відступило шляхом продажу новому кредитору ТОВ «ФК «Піфагор-Фінанс» належні банку права вимоги до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку № 1 до договору, в тому числі за Договором № 02/57Ф про надання споживчого кредиту від 18 жовтня 2007 року, договором застави рухомого майна (транспортних засобів) від 18 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського НО Дузінкевич Л. В. за реєстровим № Д-739 та до ОСОБА_2 за договором поруки від 18 жовтня

2007 року. У зв`язку з отриманням права вимоги до боржників (набуття статусу кредитора в зобов`язанні за цими договорами) ТОВ «ФК «Піфагор-Фінанс» стало правонаступником стягувача.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду

від 29 червня 2021 року, заяву задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження на стадії виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2014 року в справі № 344/11844/14-ц за позовом ПАТ «Банк Золоті Ворота» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу, а саме стягувача ПАТ «Банк Золоті Ворота» його правонаступником ТОВ «ФК «Піфагор-Фінанс».

29 липня 2021 року до Верховного Суду подано касаційну ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 травня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 червня 2021 року.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частин першої та другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

За змістом частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права.

Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Виходячи з положень чинного законодавства України, заміна осіб у цивільних зобов`язаннях за волевиявленням сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та є можливою на будь-якій стадії судового процесу.

У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи і заміна її новим кредитором у справі, що проводиться відповідно до статті 55 ЦПК України.

У відповідності до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що що 17 жовтня 2019 року відбувся електронний аукціон № UA-EA-2019-09-24-000008-bномер лоту (GL7N212010) з реалізації активів ПАТ «Банк Золоті Ворота», переможцем якого стало ТОВ «ФК «Піфагор-Фінанс», на підставі вищевказаного протоколу,

07 листопада 2019 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ТОВ «ФК «Піфагор-Фінанс» укладено договір № 188 про відступлення прав вимоги, за яким ПАТ «Банк Золоті Ворота» відступило шляхом продажу новому кредитору ТОВ «ФК «Піфагор-Фінанс» належні банку права вимоги до позичальників, дійшов правильного висновку про задоволення заяви.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК Україниу разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 травня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 червня 2021 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником, відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська